АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк Форум"

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Банк Форум", третя особа - ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки та договору поруки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнення просить визнати недійсним кредитний договір № 0086/08/03-N від 07.04.2008 року, укладений між нею та ПАТ «Банк Форум", застосувати наслідки недійсності кредитного договору № 0086/08/03-N від 07.04.2008 року, визнати недійсним договір іпотеки № 07-252/08 від 07.04.2008 року, укладений нею з ПАТ «Банк Форум», визнати недійсним договір іпотеки № 07-253/08, укладений нею з ПАТ "БАНК ФОРУМ", визнати недійсним договір поруки № 07-254/08, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "БАНК ФОРУМ", в порядку застосування недійсності договору іпотеки № 07-252/08 від 07.04.2008 року: виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна записи про державну реєстрацію договору іпотеки № 07-252/08 від 07.04.2008 року та заборони відчуження нерухомого майна за цим договором іпотеки; в порядку застосування недійсності договору іпотеки № 07-253/08, укладеного між нею та ПАТ "БАНК ФОРУМ" від 07.04.2008 року: виключити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію договору іпотеки № 07-253/08 від 07.04.2008 року, виключити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 07-253/08 від 07.04.2008 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивач посилається на те, що 07.04.2008 року між нею та ПАТ "БАНК ФОРУМ" було укладено кредитний договір № 0086/08/03-N від 07.04.2008 року, згідно якого вона отримала в кредит грошові кошти у сумі 650 000,00 доларів США, які отримала готівкою у касі банку. щомісячне погашення кредиту провадилося шляхом внесення готівки у грошовій одиниці США в касу банку для зарахування на позичковий рахунок.

В забезпечення виконання нею зобов'язань за вказаним договором між нею та ПАТ "БАНК ФОРУМ" був укладений договір іпотеки договір іпотеки № 07-252/08, також між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений договір поруки № 07-254/08 від 07.04.2008 року. Кредит було видано їй після її звернення до банку з письмовою заявою про видачу кредиту, суму кредиту нею отримано готівкою у грошовій одиниці США в касі банку, що підтверджується заявою на видачу готівки № 3591222 від 07.04.2008 року, щомісячне погашення кредиту провадилося також шляхом внесення готівки у грошовій одиниці США в касу банку для зарахування на позичковий рахунок. Вона вважає кредитний договір № 0086/08/03-N від 07.04.2008 року, укладений між нею та банком, є таким, що суперечить нормам діючого законодавства, а саме є недійсним, в зв'язку з відсутністю у сторін договору на момент його укладення індивідуальної ліцензії Національного банку України, яка передбачена пп. "г" п. 4 ст. 5 п. 4 ст. Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", і яка б дозволяла використовувати їй іноземну валюту як засіб платежу при виконанні своїх зобов'язань за кредитним договором. Недійсність основного кредитного зобов'язання тягне недійсність договору іпотеки № 07-252/08 від 07.04.2008 року, договору іпотеки № № 07-253/08, укладених між нею та ПАТ "БАНК ФОРУМ", та договору поруки № 07-254/08 від 07.04.2008 року, укладеного між ПАТ "БАНК ФОРУМ" та ОСОБА_3

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" про визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та договору поруки - задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір №0086/08/03-N від 07.04.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком "Форум".

Застосовано наслідки недійсності кредитного договору №0086/08/03-N від 07.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком "Форум", стягнувши з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" грошові кошти в сумі 643 977,79 доларів США.

Визнано недійсним Договір іпотеки № 07-252/08 від 07.04.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком "Форум".

Визнано недійсним Договір іпотеки № 07-25238 від 07.04.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком "Форум".

Визнано недійснім договір поруки № 07-254/08 від 07.04.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком "Форум".

В порядку застосування недійсності Договору іпотеки № 07-252/08 від 07.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком "Форум":

- виключено з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію Договору іпотеки № 07-252/08 від 07.04.2008 року;

- виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки № 07-252/08 від 07.04.2008р.

В порядку застосування недійсності Договору іпотеки № 07-253/08 від 07.04.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком "Форум":

- виключено з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію Договору іпотеки № 07-253/08 від 07.04.2008 року;

- виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки № 07-253/08 від 07.04.2008р.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ" на користь ОСОБА_2 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 107 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство "БАНК ФОРУМ", посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, відповідно до вимог п.3,4 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

З матеріалів між позивачкою та Акціонерним комерційним банком "Форум", правонаступником якого є відповідач ПАТ "БАНК ФОРУМ", 07.04.2008 року було укладено кредитний договір № 0086/08/03-N.

Згідно положень кредитного договору банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначених пунктом 1.1. договору, а позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати і повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту - 650 000 доларів США; валюта кредиту - долари США; цільове призначення кредиту - на придбання квартири.

Згідно з п.3.1.1. кредитного договору банк видав кредитні кошти позичальнику готівкою відповідно до заяви позичальника на видачу готівки №3591222 від 07.04.2008р.

На забезпечення виконання позивачкою своїх зобов'язань перед Акціонерним комерційним банком «Форум» за кредитним договором, між позивачкою та відповідачем 07.04.2008р. було укладено договір іпотеки № 07-252/08 та договір іпотеки № 07-253/08, за якими позивачка передала в якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань в іпотеку квартиру № 31, що знаходиться за адресою у м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, буд.52б, та паркувальне місце № 23, яка розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 52б, приміщення 106.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язання було укладено договір поруки №07-245/08 від 07.04.2008 року між Акціонерним комерційним банком "Форум", правонаступником якого є відповідач ПАТ "БАНК ФОРУМ", та ОСОБА_3

Посилаючись на те, що у позивачки та відповідача при укладенні спірного кредитного договору була відсутня індивідуальна ліцензія Національного банку України, яка б дозволяла використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні кредитного договору, а також ту обставину, що в судовому засіданні факт відсутності вказаної індивідуальної ліцензії представник відповідача не спростував, районний суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Але погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як передбачено вимогами ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У положеннях ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України йдеться про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з вимог статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору та додаткового договору - 04.04.2008 року та 25.12.2008 року), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Частиною 1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Положеннями ч.5 ст.11 вищезазначеного Закону передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

У ч.ч.1, 2, 5, 6 ст.18 цього Закону йдеться про те, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Аналіз наведених норм права та встановлених обставин дає підстави стверджувати, що Банк надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, що також підтверджується п.10.12. укладеного між сторонами кредитного договору з якого вбачається, що позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 в повному обсязі. (а.с. 8-10). Також позичальнику було надано та погоджено з ним Графік погашення кредиту та сплати відсотків, який є додатком до укладеного кредитного договору, в якому чітко зазначено строки сплати щомісячних платежів за кредитним договором та порядок зарахування сплачених коштів на погашення тіла кредиту та відсотків (а.с.10-11). На виконання вказаних вимог договору позивачами сплачувались платежі, а саме - відповідно до заяви на переказ готівки №4300300 від 22.09.2008 року в сумі 0,53 долари США, відповідно до заяви на переказ готівки №4150979 від 20.08.2008 року в сумі 0,42 долари США, відповідно до заяви на переказ готівки №4003205 від 18.07.2008 року в сумі 6019,00 доларів США, відповідно до заяви на переказ готівки №5105981 від 20.02.2009 року - в сумі 0,55 доларів США, відповідно до заяви на переказ готівки № 5422238 від 21.04.2009 року - в сумі 0,55 доларів США, відповідно до заяви на переказ готівки № 5589686 від 21.05.2009 року - в сумі 0,22 доларів США, відповідно до заяви на переказ готівки № 4804405 від 19.12.2008 року - в сумі 0,20 доларів США, відповідно до заяви на переказ готівки № 4943830 від 20.01.2009 року - в сумі 0,54 доларів США, відповідно до заяви на переказ готівки №4460017 від 20.10.2008 року - в сумі 0,20 доларів США, а всього 6022,21 доларів США.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачка своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього фактично підтвердила, що банк надав їй у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, яка передбачена п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, не є підставою для задоволення позову і посилання на те, що на час видачі кредиту Банк та Позичальник не мали індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу, виходячи з наступного.

Так, статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет про валютне регулювання № 15-93.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то у законодавстві не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти, як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл здійснювати операції з валютними цінностями).

Районним судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що банк 03 грудня 2001 року отримало банківську ліцензію № 62 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Того ж дня (03 грудня 2001 року) Банком було отримано дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з додатком, відповідно до якого до переліку операцій, які може здійснювати АКБ «Форум» відносяться і операції з валютними цінностями (а.с.53-65).

Таким чином, ПАТ «Форум» мав на момент укладення Кредитного договору необхідний обсяг повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті, використання якої при здійсненні кредитних операцій (в кредитних зобов'язаннях) передбачено чинним законодавством, а тому доводи позивача щодо відсутності у відповідача відповідних повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті не ґрунтуються на законі.

Крім того, відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВССУ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Таким чином, на час укладання такого кредитного договору будь-яких заборон визначених законом щодо укладення такого правочину саме в валюті - не було.

Також колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що позивач добровільно погодився на укладення спірних правочинів, сплачував періодичні платежі, що вбачається з його позовної заяви, а також визнається відповідачем у справі і до 2015 року їх не оскаржував й не порушував питання про їх розірвання, а отже, не вважав їх недійсними.

Отже, з урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав, для визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки та застосування наслідків недійсності таких правочинів.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення щодо задоволення позову з порушенням норм матеріального та процесуального права, а його висновки стосовно цього не відповідають обставинам справи, тому вказане рішення необхідно скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк Форум" - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: