Справа № 367/607/15-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.

при секретарі Григорян Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування квартирою шляхом виселення, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на проживання та користування квартирою,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до Договору дарування квартири від 09.04.2011 року. У 2011 році позивач надала згоду на реєстрацію ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1; 11 жовтня 2011 року ОСОБА_2 була зареєстрована у даній квартирі, таким чином позивач надала відповідачу право користування даним жилим приміщенням, відповідач повинна була сплачувати квартплату та комунальні платежі. Однак вона одержала повідомлення з БЖБК "Дружба" про несплату квартирної плати. Крім того відповідач чинить перешкоди позивачеві у доступі до приміщення, не відчиняє двері та не надає ключі. У серпні 2014 року позивач письмово зверталась до ОСОБА_2 з вимогою про звільнення житлового приміщення, яке знаходиться за адресою Київська область, АДРЕСА_1, але остання не відреагувала на дану вимогу, продовжуючи проживати у вказаному приміщення. Вказує, що погрози з боку ОСОБА_2, небажання вирішити дане питання мирним шляхом призвело до того, що позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Позивач просила виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, стягнути з відповідача судові витрати.

В подальшому під час розгляду справи позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач, посилаючись на зазначені вище обставини також зазначила, що 03.11.2014 року рішенням Апеляційного суду Київської області по справі № 367/4020/14-ц було розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_1, таким чином ОСОБА_2 не є членом сім'ї позивача. Вказує, що протягом часу з червня 2014 року по день подання позовної заяви вона особисто та через свого представника намагається зв'язатися з ОСОБА_2, проти відповідач уникає будь-яких контактів з власником квартири, не відповідає на телефонні дзвінки, не відчиняє двері квартири, за таких обставин у неї наявні об'єктивні перешкоди у користуванні квартирою. Вказує, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу між відповідачем та ОСОБА_4 представником відповідача було визнано факт отримання вимоги про виселення, незважаючи на це, відповідачем не здійснюється жодних дій, направлених на усунення перешкод у користуванні квартирою власником. Небажання відповідача вирішити дане питання мирним шляхом призвело до того, що позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач просила усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на квартиру № АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права на проживання та користування квартирою, посилаючись на те, що ОСОБА_1 - її свекруха; 16 вересня 2000 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, рідним сином відповідачки. 12 червня 2010 року вона та її чоловік за сумісні кошти купили квартиру АДРЕСА_1, договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Запісочним О.В., реєстровий номер 944. Договір купівлі-продажу був оформлений на її чоловіка ОСОБА_4, в квартиру заселилися та стали там проживати. В кінці 2010 року її чоловік потрапив в ДТП, винуватцем якої був він. Потерпілий звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди, сума шкоди - 200 000,0 гривень, а тому її чоловік поставив її перед фактом, що терміново треба квартиру подарувати матері, щоб на неї не було накладено стягнення. При цьому чоловік та відповідачка їй сказали, що це тимчасово і що її інтереси не будуть ні в якому разі порушені.

Вказує, що 09 квітня 2011 року її чоловік подарував спірну квартиру, яка була куплена за їх спільні кошти, своїй матері - позивачці по справі, що підтверджується договором дарування, посвідченого 09.04.2011 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Матвієць Н.П. В квартирі вони з чоловіком продовжували проживати, 11 жовтня 2011 року вона зареєструвалася в квартирі, відповідачка, як новий власник, щодо її реєстрації не заперечувала. Через деякий час чоловік без поважних причин зібрав свої речі та з'їхав з квартири; вона в спірній квартирі залишилась сама проживати; з 2011 року по сьогоднішній день вона постійно проживає в квартирі, за цей час сама, за свої особисті кошти зробила ремонт в квартирі, за комунальні послуги вона сплачує сама, про що свідчать квитанції. Починаючи з 2011 року позивач став звертатися до Ірпінського міського суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу, в позовній заяві вказував безпідставні причини розпаду сім'ї, перший раз в позові ОСОБА_4 було відмовлено, вдруге апеляційний суд Київської області задовольнив скаргу ОСОБА_4, рішення Ірпінського міського суду Київської області скасував та постановив нове рішення, яким їх шлюб було розірвано.

Вказує, що в період розгляду справи в суді про розірвання шлюбу, її чоловік та відповідачка стали наполягати, щоб вона звільнила квартиру, на її телефон постійно йдуть погрози з боку відповідачки та її сина, відповідачка в своїй позовній заяві вказує, що вона нібито не сплачує квартплату та комунальні платежі, однак вона з цим категорично не згодна, квартплату та комунальні платежу вона постійно сплачує. Оскільки вона в спірній квартирі проживала з 2010 року, з жовтня 2011 року була офіційно зареєстрована в ній зі згоди вже нового власника, як член сім'ї, тривалий час у ній проживає, приймає участь у витратах по її утриманню, але її право на проживання оспорюється відповідачкою, тому вона змушена звернутися до суду із зустрічною позовною заявою за захистом своїх прав.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач ОСОБА_2 просила постановити рішення суду та визнати за нею право на проживання та користування квартирою АДРЕСА_1, всі судові витрати покласти на відповідачку ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов ОСОБА_1 задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_2 не визнав, просив у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала, просила відмовити у його задоволенні, зустрічний позов ОСОБА_2 підтримала, підтвердила обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, просила позов ОСОБА_2 задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_7, представника відповідача ОСОБА_8, свідка ОСОБА_4, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що 09 квітня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Матвієць Н.П., зареєстрований в реєстрі за № 765, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував своєї матері ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1. Згідно п. 1.1 даного договору квартира, що дарується, належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12.06.2010 року Запісочним О.В., приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 944. У пункті 2.1 даного договору зазначено, що дарувальник стверджує, що дарує цю квартиру за згодою дружини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка викладена у заяві, підпис на якій засвідчений 09.04.2011 року Матвієць Н.П., приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу за реєстровим № 764 на бланку ВРК № 085948, яка зберігається у справах цього ж нотаріуса.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування р. № 765 від 09.04.2011 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством "Бучанське бюро технічної інвентаризації" 19.04.2011 року.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є колишньою дружиною сина власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, з яким вони з 16.09.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі і проживали разом до листопада 2013 року, від даного шлюбу дітей вони не мали. Дані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року, яке набрало законної сили та яким шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірваний.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 11 жовтня 2011 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1, дана реєстрація відповідача проведена зі згоди власника даної квартири ОСОБА_1, що визнається сторонами і відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі проживала разом із колишнім чоловіком з 2010 року, а також проживає і в даний час, що також визнається сторонами. ОСОБА_2 за проживання у квартирі сплачує комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями.

Встановлено, що позивач 12 серпня 2014 року через свого представника ОСОБА_7 направляла відповідачу ОСОБА_2 вимогу про виселення із спірної квартири, в якій вимагала у строк до 17.08.2014 року виселитися з квартири АДРЕСА_1, звільнити квартиру від особистих речей та передати їй ключі від квартири під розписку ОСОБА_1 або її уповноваженому представнику, дана вимога була отримана відповідачем.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 не проживала та не проживає, оскільки відповідачем вона не допускається до квартири.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача ОСОБА_7, представника відповідача ОСОБА_8, свідка ОСОБА_4, матеріалами справи.

Так свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що позивачка по справі є його матір'ю. Він перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 2000 року по 2014 року, в даний час вони розлучилися. Вони з відповідачкою проживали в спірній квартирі, яка була придбана в 2010 року за гроші його матері, а оформлена була на нього. У 2010 році у нього з'явилися можливість працювати за кордоном і вони з дружиною за спільним рішенням вирішили подарувати квартиру його матері. В процесі розлучення вони з матір'ю намагалися найти компроміс та намагалися вирішити з його колишньою дружиною питання її виселення, але вона не пускала їх в квартиру. Вважав, що мати має право захистити свої права. Також вони намагалися повідомити відповідачку, вони листувалися по електронній пошті до 2014 року, по телефону, восени 2014 року вони направили відповідачці претензію, в судовому процесі представник відповідача ОСОБА_8 повідомила про те, що колишня дружина отримала претензію про виселення і цією претензією мотивувала небажання відповідача відкривати двері і йти на контакт. Пояснив, що не відповідає дійсності те, що рішення про дарування квартири було прийнято у зв'язку з його боргом по ДТП, рішення подарувати квартиру матері було їх спільним рішенням, так як матеріально ця квартира була придбана за гроші його матері, вона продала дві квартири в м. Миколаєві щоб придбати спірну квартиру. Його борг по ДТП був визначений рішенням Оболонського райсуду м. Києва, остаточне рішення було прийнято на початку 2014 року Апеляційним судом; він виплачує борг по цьому рішенню, борг значно менший ніж вартість спірної квартири. Також пояснив, що після придбання спірної квартири вони з відповідачкою робили в ній ремонт власними силами, будматеріали він купував за власні кошти, відповідачка з моменту одруження не працювала. Він виселився з квартири в кінці 2013 року, так як вони не могли проживати з відповідачкою разом, чи робився ремонт після розлучення йому невідомо. Крім того пояснив, що відповідачка проживає у спірній квартирі одна, він проживав у цій квартирі, але був зареєстрований у м. Миколаєві. Відповідачка заселилась в квартиру зі згоди його матері, коли була його дружиною, в 2011 році його мати давала довіреність його колишній дружині на представництво її інтересів у комунальних службах та Укртелекомі. Квартира належала йому з червня 2010 року, а 09.04.2011 року була подарована ним його матері зі згоди його дружини. Пояснив, що основна причина виселення це те, що відповідачка на йде на контакт, перешкоджає його матері користуватися квартирою, чи замінювалися замки в квартирі він не знає, свої ключі від квартири він залишив своїй дружині, чи сплачує відповідачка за комунальні послуги йому не відомо.

У відповідності до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Матвієць Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 765 та витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством "Бучанське бюро технічної інвентаризації" 19.04.2011 року. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною сина власника квартири ОСОБА_4, зареєстрована у спірній квартирі зі згоди власника ОСОБА_1 11 жовтня 2011 року. Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 в спірній квартирі не проживала та не проживає, відповідач ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника квартири, однак з 2010 року вона проживає у зазначеній квартирі, сплачує комунальні послуги.

За таких обставин суд вважає, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 не була та не є членом сім'ї власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1, перешкоджає власнику квартири у користуванні даною квартирою, власник квартири заперечує проти проживання відповідача у належній їй на праві власності квартирі, тому, виходячи із положень ст. 391 ЦК України та ст. 169 ЖК України слід усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на квартиру № АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 із квартири № АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, задовольнивши позов ОСОБА_1

Разом із цим, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи ОСОБА_2 про те, що вона зареєстрована у спірній квартирі зі згоди нового власника ОСОБА_1 як член сім'ї та у зв'язку із цим має право на проживання та користування цією квартирою. Доводи позивача ОСОБА_2 про те, що її право на проживання та користування цією квартирою підтверджується тим, що вона, проживаючи в спірній квартирі, оплачує комунальні послуги є безпідставними, оскільки в судовому засіданні суду не було надано доказів того, що між нею та власником квартири ОСОБА_1 є угода про безоплатне користування даним житлом.

На підставі ст. ст. 9, 64, 65, 156, 168, 169 ЖК України, ст. 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування квартирою шляхом виселення задовольнити .

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на квартиру № АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 із квартири № АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на проживання та користування квартирою залишити без задоволення.

Повне рішення буде виготовлене протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи 10.06.2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Пархоменко