АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 683/2296/14-ц
Провадження № 22-ц/792/827/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Баса О.Г., Карпусь С.А.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 та

її представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

12 серпня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_5 Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,34 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Попівці Старокостянтинівського району.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла їх матір ОСОБА_6, яка постійно з ним проживала. Проте, вона не встигла оформити своє спадкове право, так як ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Спадщина, яка відкрилась після смерті останньої складається із вищевказаної земельної ділянки площею 2,34 га та земельної ділянки площею 3,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані у с. Попівці Старокостянтинівського району.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли вони, шляхом звернення до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори з відповідними заявами. Проте, оформити право на спадщину не можуть через дублювання кадастрових номерів даних земельних ділянок, що є перешкодою в отриманні Свідоцтва про право на спадщину.

В позасудовому порядку усунути вказану помилку неможливо, оскільки власники

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Сагайдак І.М. Провадження № 22-ц/792/827/15

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 39

земельних ділянок померли, а вони, в розумінні ст. 125 ЗК України, не є ні власниками, ні законними користувачами земельних ділянок. Окрім того, в довідці про склад сім'ї ОСОБА_5 зазначено, що на день його смерті до складу сім'ї входила його дочка ОСОБА_9, хоча фактично вона там не проживала. Як наслідок, остання вважається такою, що прийняла спадщину.

А тому, просили суд встановити факт, що ОСОБА_3 постійно не проживала із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини; визнати в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 2,34 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані у с. Попівці Старокостянтинівського району.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,34 га, що розташована в с. Попівці, поле № 3, 4 Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, у межах згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 31 жовтня 2006 року; визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,19 га, що розташована в с. Попівці, поле № 3, 4 Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, у межах згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 31 жовтня 2006 року; визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,34 га, що розташована в с. Попівці, поле № 3, 4 Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, у межах згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 31 жовтня 2006 року. В решті позову відмовлено.

Непогоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позов залишити без розгляду. Рішення вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а його висновки не відповідають матеріалам справи.

Зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що позивачі у справі не зверталися з вимогами про розподіл спадкового майна. Суперечок при отриманні спадкового майна між ними немає. Перешкодою в отриманні спадщини є лише дублювання кадастрових номерів земельних ділянок, у зв'язку з чим нотаріус не міг її оформити.

Стверджує, що судом здійснено поділ спадкового майна без їхньої волі і всупереч вимогам ст.ст. 1261, 1267, 1270 ЦК України, оскільки вони, як спадкоємці, прийняли спадщину відповідно до вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Відповідач ОСОБА_3 вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вона постійно проживала з батьком на час його смерті, а отже, фактично прийняла спадщину. Пояснила, що метою подачі зазначеного позову є не визнання права власності на земельні ділянки, залишені у спадок після смерті батьків, а усунення її від спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Давши належну оцінку доказам у справі, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який є батьком для ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

У визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріуса звернувся його син ОСОБА_4 У цей же строк дружина померлого ОСОБА_6 подала нотаріусу заяву, в якій відмовилась від спадщини, що залишилась після смерті чоловіка.

На день своєї смерті ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_6, донькою ОСОБА_10 та її дітьми.

Вказане підтверджується даними: свідоцтва про смерть (а.с. 10); свідоцтва про народження ОСОБА_4 (а.с. 7); свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с. 8); свідоцтва про шлюб останньої (а.с. 6); свідоцтва про народження ОСОБА_11 (а.с. 74); довідки виконавчого комітету Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району № 509 від 7 липня 2014 року про склад сім'ї ОСОБА_5 на день смерті (а.с. 19); матеріалів спадкової справи № 932/2009, заведеної 21 жовтня 2009 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с. 51-61).

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України).

Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну (ч. 2 ст. 1275 ЦК України).

Враховуючи вищевказані вимоги закону та обставини справи, суд першої інстанції правильно виходив з того, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його син ОСОБА_4, який прийняв спадщину, шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви, та донька ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті.

При цьому, суд прийшов до вірного висновку про те, що оскільки позивачка ОСОБА_1 у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини після смерті батька не зверталась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини і на час відкриття спадщини не була зареєстрована та не проживала разом із ним, вона є такою, що не прийняла спадщину після його смерті.

Крім того, є обгрунтованими висновки про те, що не є спадкоємицею померлого ОСОБА_5 і його дружина ОСОБА_6, оскільки вона у встановленому законом порядку відмовилась від спадщини.

Що стосується позовних вимог про встановлення факту непроживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, то суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши обставини справи, правильно встановив відсутність підстав для цього.

Зокрема, було встановлено, що з 3 березня 1994 року ОСОБА_3 була зареєстрована в с. Попівці Старокостянтинівського району, а з 23 березня 2011 року - АДРЕСА_2 (а.с. 65). На день смерті батька остання була зареєстрована та проживала разом з ним по АДРЕСА_1, що підтверджується даними довідки виконавчого комітету Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району № 509 від 7 липня 2014 року (а.с. 19). Отже, місце реєстрації та проживання ОСОБА_3 співпадає із останнім постійним місцем проживання спадкодавця ОСОБА_5

Крім того, судом обґрунтовано зазначено, що чинним законодавством, а саме: статтею 256 ЦПК України, серед юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку, не передбачено можливості встановлення судом факту постійного непроживання зі спадкодавцем на день його смерті.

14 жовтня 2014 року постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотної Т.В. було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо належної ОСОБА_5 земельної ділянки площею 2,34 га, з посиланням на те, що у Державному акті на право власності на цю земельну ділянку НОМЕР_1 від 31 жовтня 2006 року виявлено дублювання кадастрового номера земельної ділянки (а.с. 87).

Вказане також підтверджується даними повідомлень управління Держземагенства у Старокостянтинівському районі Хмельницької області № 02-03-12/986 від 24 червня 2014 року (а.с. 15) та № 02-03-12/1064 від 7 липня 2014 року (а.с. 18), відповідно до яких ОСОБА_4 відмовлено у наданні витягу з Державного земельного кадастру на належну ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2,34 га через дублювання кадастрового номера.

Враховуючи, що власник вказаної земельної ділянки помер, а нотаріус за таких обставин видати свідоцтво про право на спадщину за законом також не має можливості, суд першої інстанції правильно, виходячи з рівності часток спадкоємців та вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, після смерті батька.

Що стосується інших позовних вимог, то судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, яка є матір'ю сторін. На день своєї смерті вона була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є позивачі, які прийняли спадщину, шляхом подачі нотаріусу відповідних заяв. До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка площею 3,19 га, що розташована в с. Попівці, поле № 3, 4 Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Кожен з них має право на 1/2 її частину.

Вказане підтверджуються даними: свідоцтва про смерть (а.с. 9); свідоцтва про народження ОСОБА_4 (а.с. 7); свідоцтва про народження ОСОБА_1 та даними свідоцтва про її шлюб (а.с. 8, 6); довідки виконкому Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району № 508 від 7 липня 2014 року про склад сім'ї ОСОБА_6 на день її смерті (а.с. 20); Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 31 жовтня 2006 року (а.с. 12); витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 червня 2014 року (а.с. 14), матеріалів спадкової справи № 467/2013, заведеної 12 липня 2013 року до майна померлої ОСОБА_6 (а.с. 35-50).

20 червня 2014 року постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотної Т.В. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо належної ОСОБА_6 земельної ділянки площею 3,19 га, з посиланням на те, що у Державному акті на право власності на цю земельну ділянку НОМЕР_2 від 31 жовтня 2006 року виявлено дублювання кадастрового номеру земельної ділянки (а.с. 21).

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги закону, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскільки позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну ОСОБА_6 земельну ділянку через дублювання кадастрового номера, тому, слід визнати за кожним із позивачів право власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що позивачі у справі не звертались з вимогами про розподіл спадкового майна, а суперечок при отриманні спадкового майна між ними немає, перешкодою в отриманні спадщини було лише дублювання кадастрових номерів земельних ділянок, не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, окрім визнання права власності на земельні ділянки, які залишились після смерті батьків, позивачі просили визнати ОСОБА_3 такою, що не проживала постійно разом з батьком на час його смерті. Отже, твердження апелянтки про відсутність суперечок про право на спадщину є такими, що не відповідають дійсності. Разом з тим, договір про розподіл спадщини між сторонами також відсутній.

Що стосується ОСОБА_4, то як вбачається із спадкових справ та змісту позовної заяви, він вважає себе таким, що прийняв спадщину як після смерті батька, так і після смерті матері, а отже, має право на таку та не відмовляється від її отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Отже, у випадку виявлення судом апеляційної інстанції підстав для закриття провадження у справі або залишення апеляційної скарги без розгляду, цей суд зобов'язаний скасувати рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі чи залишенням апеляційної скарги без розгляду.

З матеріалів справи не вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції в нього були підстави, передбачені ст. 207 ЦПК України, для залишення позову без розгляду.

Отже, підстави для залишення позовної заяви без розгляду, про що просила ОСОБА_1 під час перегляду справи апеляційним судом, відсутні.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та вплинули на законність судового рішення.

Судом першої інстанції дотримані вимоги процесуального закону, всебічно, повно і об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка, тому підстав для скасування його рішення чи залишення без розгляду в межах доводів апеляційної скарги та заявленого позову не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова