Справа № 344/1232/15-ц
Провадження № 2/344/1934/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

09 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Польської М.В.

при секретарі c/з Дзюбак Х.Б..

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, інтереси якого представляє ОСОБА_2, звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в розмірі 94740грн., за договором позики, 3% річних - 2131.65грн., інфляційні нарахування - 22726.25грн., відсотки 8477.28грн., судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на те, що 14.02.2014 року позивач надав за договором позики грошових коштів відповідачу суму 6000 доларів США, терміном повернення всієї суми до 30.04.2014 року, проте кошти відповідачем не повернуто.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.02.2014 року позивач надав за договором позики грошових коштів відповідачу суму 6000 доларів США, терміном повернення всієї суми до 30.04.2014 року (а.с.46).

За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Факт укладання договору від 14.02.2014 року свідчить про отримання цього ж дня позичальником всієї грошової суми.

Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Розпискою передбачено надання позики до 30.04.2014 року.

Даючи оцінку наданим позивачем на підтвердження укладення договору позики письмових доказів (розписки), суд дійшов висновку, що ці докази є підтвердженням факту укладення сторонами договору позики, а саме того, що між ними виникли правовідносини з підстав, передбачених ч.2 ст.11 ЦК України.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики й розписки свідчать про їх укладення відповідно до вимог ст..1046 ЦК України.

Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Оскільки, примірник оригіналу договору позики позикодавець ОСОБА_3 надав до справи як доказ неповернення позики в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позика не повернута повністю.

Станом на 16.01.2015 року курс валют НБУ встановлений 15.797967 грн. за 1 долар США, а тому з врахуванням поверненої 6000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 94740 грн., які підлягають до стягнення з відповідача.

Що стосується стягнення нарахованих позивачем 3% річних в сумі 2131.65 грн., за період з 01.05.2014р. по 01.02.2015р., то дані вимоги є такими що підлягають задоволенню.

Згідно частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Щодо стягнення відсотків за договором позики, то за вимогами ст..1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо договором не встановлено такий розмір, він визначається на рівні облікової ставки НБУ. А тому вимоги в цій частині позову є також обґрунтованими.

Проте, суд не вбачає обґрунтованою вимогу по сплаті інфляційних втрат, оскільки як зазначено п.18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів,що виникають із кредитних правовідносин» за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Оскільки договір позики укладений не в національній валюті, підстав для стягнення інфляційних витрат немає.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судового збору.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,60,88, 209, 212- 215, 224-226 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер - невідомий (згідно відповіді Міністерства доходів і зборів України на запит суду), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя с.Рашків, Городенківського району, Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, заборгованість за договором позики в розмірі 94740 (дев'яносто чотири тисячі сімсот сорок) гривень, що в доларовому еквіваленті за курсом на 16.01.2015 року становить 6000 (шість тисяч) доларів США., 3% річних в розмірі 2131,65 грн (дві тисячі сто тридцять одна гривня 65 копійок), проценти в розмірі 8477,28 грн. (вісім тисяч чотириста сімдесят сім гривень 28 копійок), що в загальному розмірі складає 105348 грн. 93 коп. (сто п'ять тисяч триста сорок вісім гривень 93 копійки).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер - невідомий (згідно відповіді Міністерства доходів і зборів України на запит суду), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя с.Рашків, Городенківського району, Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1053,49 грн.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянути за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 12 червня 2015 року.

Суддя Польська М.В