АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Абдуллаєвій Е.Б., Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський годинниковий завод» до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання недійсним патенту на промисловий зразок та про визнання правочину недійсним, -

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 760/24361/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13947/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Демидовська А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Позивач ТОВ «Київський годинниковий завод» звернувся до суду з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_1, ОСОБА_3, та просив суд визнати недійсним повністю Патент України НОМЕР_1 на промисловий „Корпус годинника наручного" від дати публікації відомостей про його видачу; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру патентів України на промислові зразки відомості щодо визнання недійсним Патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок „Корпус годинника наручного"; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України опублікувати відомості про визнання недійсним Патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок „Корпус годинника наручного" в офіційному бюлетені „Промислова власність"; визнати недійсним Договір про передачу у співвласність усіх виключних майнових прав, що випливають з патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок, від 01.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та громадянкою Франції ОСОБА_3; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру патентів України на промислові зразки відомості щодо визнання недійсним Договору про передачу у співвласність усіх виключних майнових прав, що випливають із патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок, від 01.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та громадянкою Франції ОСОБА_3; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України опублікувати в офіційному бюлетені „Промислова власність" відомості про визнання недійсним Договору про передачу у співвласність усіх виключних майнових прав, що випливають з патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок від 01.10.2013 року, украдений між між ОСОБА_1 та громадянкою Франції ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_1 понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 243, 60 грн., витрати на переклад позовної заяви та доданих до неї документів на французьку мову, витрати на проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності та інших додаткових витрат, які виникнуть в подальшому розгляді справи.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський годинниковий завод» до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання недійсним патенту на промисловий зразок та про визнання правочину недійсним - задоволено частково. Визнано недійсним патент України НОМЕР_1 на промисловий зразок «Корпус годинника наручного», виданий 10.06.2013 р. на ім'я ОСОБА_1. Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру патентів України на промислові зразки стосовно визнання недійсним патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «Корпус годинника наручного» та здійснити відповідну публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність». В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції від 26.11.2014 р., якою вжито заходи забезпечення позову, а також про стягнення з позивача судового збору та інших судових витрат, які виникатимуть протягом процесу. Крім того, просить викликати в якості свідка громадянку Франції ОСОБА_3, та призначити в справі судову експертизу.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що позивач не обґрунтував наявність у нього майнових прав ні на промзразок, ні на об'єкт авторського права (креслення, схеми), тобто не обґрунтував право на звернення до суду.

Зазначає, що він не заперечує, що корпуси годинників позивача та апелянта (за патентом і що існують матеріально) схожі, чи навіть ідентичні, однак заперечує проти дати, на яку цей корпус (сукупність його суттєвих ознак) став загальнодоступним.

Апелянт вказує, що сумнівними є як основний доказ - Каталог, так і докази щодо дати його друку і поширення, що містять ознаки фальсифікації доказів позивачем.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною службою інтелектуальної власності України 10.06.2013 р. на ім`я відповідача ОСОБА_1 зареєстровано патент України НОМЕР_1 на промисловий зразок «Корпус годинника наручного».

Також встановлено, що 25.12.2013 р. Державною службою інтелектуальної власності України здійснено реєстрацію відомостей про передачу у співвласність прав на зазначений промисловий зразок громадянці Франції ОСОБА_3.

Наведене підтверджується наданою Державною службою інтелектуальної власності України Випискою з Державного реєстру патентів України на промислові зразки щодо патенту України НОМЕР_1.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Нормою ст.469 ЦК України визначено, що права інтелектуальної власності на промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.462 ЦК України та ст.5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», набуття права інтелектуальної власності на промисловий зразок засвідчується патентом, тому визнанню недійсним підлягає саме патент.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», особа, яка бажає одержати патент і має на це право, подає до Установи заявку.

Також враховано судом першої інстанції, що згідно з п.2 ст.5 вказаного закону, об'єктом промислового зразка може бути форма, малюнок чи розфарбування або їх поєднання, які визначають зовнішній вигляд промислового виробу і призначені для задоволення естетичних та ергономічних потреб.

Відповідно до ст.14 вказаного закону, за заявками на промислові зразки проводиться формальна експертиза. Якщо заявка відповідає вимогамст.11 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» та документ про сплату збору за подання заявки відповідає встановленим вимогам, заявнику надсилається рішення про видачу патенту. На підставі рішення про видачу патенту на промисловий зразок та за наявності документа про сплату державного мита за видачу патенту Установа публікує у своєму офіційному бюлетені відомості про видачу патенту. Одночасно з публікацією відомостей про видачу патенту Установа здійснює державну реєстрацію патенту на промисловий зразок, для чого вносить до реєстру відповідні відомості. Відповідно до ст.18 Закону, патент на промисловий зразок видається під відповідальність його власника без гарантії чинності патенту.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що діюча процедура набуття правової охорони промислових зразків не передбачає при проведенні експертизи заявки на промисловий зразок перевірки його на відповідність умовам патентоспроможності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування позовних вимог вказував, що видача спірного патенту порушує його права, оскільки ТОВ «Київський годинниковий завод» виробляє ідентичні корпуси годинників і таке виробництво здійснюється позивачем з 2011 року, які тривалий час знаходяться у широкому продажу в годинниках ТОВ «Київський годинниковий завод».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Позивач з 2011 року виробляє годинники з корпусом, ідентичним промисловому зразку «Корпус годинника наручного» за патентом України НОМЕР_1 від 10.06.2013 р., і такі годинники з 2012 р. знаходяться у широкому продажу й, зокрема, були об`єктом державних закупівель з 2011 р., отже, сукупність суттєвих ознак корпусу годинника наручного стала загальнодоступною у світі до дати подання Відповідачем ОСОБА_1 заявки на спірний патент.

Відносно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони необґрунтовані та не доведені належними доказами, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини справи.

Зокрема, відповідно до ст.5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», правова охорона надається промисловому зразку, що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоспроможності.

Згідно з п.1 ст.6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» та ст.461 ЦК, промисловий зразок відповідає умовам патентоспроможності, якщо він є новим.

Згідно з п.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», промисловий зразок визнається новим, якщо сукупність його суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету.

Відомості щодо сукупності суттєвих ознак промислового зразка, які містяться в різних джерелах інформації, із змістом яких особа може ознайомитися, можна вважати загальнодоступними у світі.

Тлумачення ознак промислового зразка повинно здійснюватися в межах його опису.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду першої інстанції, що промисловий зразок, на який видано Патент України НОМЕР_1, не може вважатися новим.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції 10.07.2015 р. за клопотанням Позивача залучено до матеріалів справи Висновок експерта №272/13 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі №2-4688/13 від 10.02.2014 р.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що у наявній справі та справі №2-4688/13 однаковий склад осіб, які беруть участь у справі, оспорюється недійсність одного і того ж патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «Корпус годинника наручного», виданого на ім'я ОСОБА_1, і як підстава недійсності вказується його невідповідність умовам патентноздатності за критерієм «новизна».

Крім того, суд першої інстанції врахував, що експертне дослідження проведене відповідно до Закону України «Про судову експертизу» кваліфікованим судовим експертом, який має відповідну кваліфікацію та внесений до реєстру атестованих судових експертів. Висновок експерта проведений на підставі каталогу годинників позивача, факт друку якого підтверджений матеріалами справи, містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставленого питання.

Відповідно до Висновку експерта всі ознаки промислового зразка «Корпус годинника наручного» за патентом України НОМЕР_1 від 10.06.2013 співпадають з відповідними ознаками корпусу кварцового годинника моделі НОМЕР_2. Висновком експерта також встановлено, що промисловий зразок «Корпус годинника наручного» за патентом України НОМЕР_1 не відповідає умові патентноздатності «новизна».

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оцінивши Висновок експерта за правилами ст.212 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, Висновок експерта слід вважати належним та допустимим доказом у справі.

Будь-яких доказів на спростування вказаного висновку експерта сторонами не подано.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи 19.10.2015 р. представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з усним клопотанням про проведення в справі судової експертизи, у зв'язку з чим судом було надано можливість представнику апелянта підготувати питання для експертизи та викликати експерта для дачі пояснень, по справі оголошено перерву.

Однак ні апелянтом, ні його представником, питання для експерта та питання на розгляд експертизи надані не були, а в судовому засіданні 09.11.2015 р. представник апелянта зняв питання щодо проведення експертизи, вказавши, що апелянт не заперечує, що корпуси годинників позивача та апелянта схожі, чи навіть ідентичні, однак заперечує проти дати, на яку цей корпус став загальнодоступним, бо позивачем не доведено дату поширення Каталога.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме наданих позивачем письмових доказів, відповідно до договору між позивачем та ТОВ «Кримська водочна компанія» від 14.12.2011 р., предметом договору було виготовлення 25 штук годинників моделі НОМЕР_2, корпус яких оспорюється сторонами.

Крім того, згідно договору про закупівлю товарів за державні кошти №19/1-209д від 19.12.2011 р. між позивачем та Департаментом господарського забезпечення Служби безпеки України, предметом договору також є виготовлення 42-х штук годинників спірної моделі НОМЕР_2.

Вказане свідчить про те, що станом на грудень 2011 року кварцовий годинник моделі НОМЕР_2 був відомий, що також підтверджується висновком експерта, що промисловий зразок «Корпус годинника наручного» за патентом України НОМЕР_1 не відповідає умові патентноздатності «новизна».

Відповідно до ст.25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого промислового зразка умовам патентоспроможності, визначеним законом; наявності у сукупності суттєвих ознак промислового зразка ознак, яких не було у поданій заявці; видачі патенту внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Проте комплексний аналіз приписів ст.ст. 5, 6 та 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» дозволяє суду зробити висновок про те, що навіть доведення однієї з обставин, перелічених у ст.25 Закону, достатньо для висновку про наявність підстав для визнання патенту недійсним.

Зважаючи на фактичні обставини справи, оцінивши Висновок експерта, у сукупності з іншими доказами у справі, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що доведення факту невідповідності промислового зразку «Корпус годинника наручного» за патентом України НОМЕР_1 умові патентноздатності «новизна» є достатньою підставою для визнання патенту України НОМЕР_1 недійсним повністю.

Оскільки, згідно з чинним законодавством України, зокрема з нормою ч.3 ст.25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», при визнанні патенту чи його частини недійсними Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені, та за правилами п.2.2. Положення про Державний реєстр патентів України на промислові зразки, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 12.04.2001 №290, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема, щодо визнання патенту недійсним повністю або частково і такі відомості, в силу п.1.3. вказаного положення, Державна служба публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність», суд першої інстанції обгрунтовано вважав необхідним застосувати наслідки визнання патенту недійсним та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру патентів України на промислові зразки стосовно визнання недійсним патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок «Корпус годинника наручного» та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Також вірним є висновок суду першої інстанції щодо вимоги Позивача про визнання недійсним Договору про передачу у співвласність усіх виключних майнових прав, що випливають з патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок, від 01.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та громадянкою ФранціїОСОБА_3, з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», патент або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності, від дати публікації відомостей про видачу патенту.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи зазначене, визнання оспорюваного патенту недійсним матиме наслідком і недійсність договору про передачу майнових прав, що випливають з такого патенту, а отже у суду немає підстав для визнання правочину недійсним.

Також, п.2.2. Положення про Державний реєстр патентів України на промислові зразки, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 12.04.2001 №290, визначено перелік відомостей, які вносяться до реєстру у процесі його ведення і цей перелік є вичерпним. Зазначеним переліком не передбачено внесення до реєстру відомостей про визнання недійсним договору про передачу у співвласність виключних майнових прав, що випливають з патенту. Згідно з п.1.3. Положення, тільки відомості, що занесені до реєстру, Державна служба публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність».

З огляду на вказане, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що вимоги Позивача про зобов'язання Державної служби інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру патентів України на промислові зразки щодо визнання недійсним Договору про передачу у співвласність усіх виключних майнових прав, що випливають з патенту України НОМЕР_1 на промисловий зразок, від 01.10.20 13 року, укладеного між ОСОБА_1 та громадянкою Франції ОСОБА_3, та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність» не підлягають задоволенню.

Також вірним, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, є стягнення з відповідачів на користь позивача суми сплаченого судового збору 81, 20 грн. з кожного.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: