У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,Карпенко С.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 19 вересня 2005 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 757 грн 5 коп. зі сплатою 25,08 % за користування кредитними коштами.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору, станом на 19 липня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 24 681 грн 91 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 681 грн 91 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 070 грн 18 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, яка не відповідала вимогам ст. 295 ЦПК України, зокрема апеляційна скарга була подана із пропуском строку на апеляційне оскарження, не було сплачено судовий збір за її подання, а також прохальна частина апеляційної скарги не відповідала вимогам, встановленим ст. 307 ЦПК України.

Ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без руху та надано строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати тридцяти днів з дня отримання ухвали.

9 липня 2014 року ОСОБА_6 надав суду апеляційної інстанції уточнену редакцію апеляційної скарги, докази на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги та звернувся до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року.

Ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 повторно залишено без руху, оскільки скаржником не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, та надано строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати тридцяти днів з дня отримання ухвали.

Станом на 5 вересня 2014 року року недоліки апеляційної скарги в частині надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ОСОБА_6 усунуті не були.

Ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 визнано неподаною та повернуто скаржнику з підстав, передбачених ст. ст. 121, 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу апеляційного суду та вирішити питання по суті заявлених вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 з підстав, передбачених ст. ст. 121, 297 ЦПК України, апеляційний суд виходив із того, що копію ухвали про залишення без руху апеляційної скарги від 5 вересня 2014 року скаржник не отримав із неповажних причин, що підтверджується поштовим повідомленням про повернення рекомендованого листа із зазначенням причини повернення: за закінченням терміну зберігання.

Проте з такими висновками судді апеляційного суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам процесуального закону.

Судом встановлено, що 12 березня 2014 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено рішення у зазначеній справі, без участі сторін та фіксації судового процесу (а. с. 32-33).

13 червня 2014 року ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, яка не відповідала вимогам ст. ст. 121, 294, 297, 307 ЦПК України, у зв'язку із чим ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2014 року була залишена без руху (а. с. 42).

На виконання вимог ухвали судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2014 року, ОСОБА_6 9 липня 2014 року надав суду апеляційної інстанції уточнену редакцію апеляційної скарги, докази на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги та звернувся до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року (а. с. 45, 46-47, 48).

У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_6 зазначав, що він не був повідомлений про час і місце судового засідання, а копію судового рішення він отримав лише 4 червня 2014 року (а. с. 48).

Відповідно до положень пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з абзацом третім підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року

№ 11-рп/2007 можливість (право) оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Положеннями частин 2, 3 статті 209 ЦПК України передбачено, що рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею, а в разі колегіального розгляду - суддями, які розглядали справу. У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення може бути відкладено на строк не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резолютивну частини суд має проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 222 ЦПК України копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді (частина 3 статті 222 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 73, ч. 3 ст. 294 ЦПК України апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у разі наявності поважних причин пропуску цього строку.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що скаржник звернувся до суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 12 березня 2014 року лише 13 червня 2014 року, а в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення не навів переконливих доводів та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку.

Поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку, не своєчасне отримання копії повного тексту судового рішення унеможливлює як визначення необхідності подання апеляційної скарги, так і її мотивування, що є обов'язковим елементом апеляційної скарги згідно з вимогами ст. 295 ЦПК України.

Матеріали справи не містять відповідних розписок та супровідних листів, які б підтверджували факт надсилання та отримання ОСОБА_6 копії рішення суду першої інстанції у встановлений процесуальним законом строк.

Крім того, апеляційним судом не було враховано положення, встановлене частиною 3 ст. 297 ЦПК України, яким передбачено наслідки несвоєчасного подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, або коли зазначені в заяві підстави для поновлення не можуть бути визнані поважними.

Таким чином ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права і в силу п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

В.О. Савченко