У Х В А Л А

Іменем України

"12" листопада 2015 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Масендич В.В. вивчивши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Державний нотаріус Шостої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, про визнання спільної сумісної власності, про визнання частки померлого у спільній сумісній власності, визнання права спадкоємця на частину майна, яке перебуває у спільній сумісній власності,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Державний нотаріус Шостої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, про визнання спільної сумісної власності, про визнання частки померлого у спільній сумісній власності, визнання права спадкоємця на частину майна, яке перебуває у спільній сумісній власності.

Позивач подала заяву про забезпечення позову, мотивуючи свою заяву тим, що підставою для звернення до суду із позовною заявою став факт порушення та невизнання прав позивача як спадкоємця після смерті її сина ОСОБА_4, з боку відповідача ОСОБА_2 дружини померлого, та небажання відповідача включити майно до складу спадщини, яке є спільною сумісною власністю, набутою за час шлюбу подружжя. Так, зокрема, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є наступні обєкти нерухомості: квартира АДРЕСА_1 та будівля №300, по вул. Шевченка у смт.Східниця, Бориславського району, Львівської області. Позивач зазначає, що відповідач замовчує існування такого майна перед державним нотаріусом при розгляді спадкової справи, не надає правовстановлюючих документів на ці обєкти, що перешкоджає включенню спільного сумісного майна до складу спадщини і, як результат, отримання спадкоємцями належної їм частки. На даний час в позивача є всі підстави вважати, що існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, а саме, загроза відчуження чи будь-яким іншим способом розпорядження ОСОБА_2 вищезазначеним нерухомим майном, оскільки оригінали усіх правовстановлюючих документів є у її розпорядженні, жодних перешкод для вчинення будь-яких правочинів з цим нерухомим майном станом на сьогодні немає. З огляду на викладене, з метою забезпечення належного виконання судового рішення ухваленого за наслідками розгляду даної справи, є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_2, а саме ? частину квартири №400, що розташована на вул. Володимира Великого, 63 у м. Львові, ? частину будівлі під №300, що розташована на вул. Шевченка у смт. Східниця, Бориславського району, Львівської області та шляхом накладення заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії з відчуження, в тому числі укладення договорів купівлі-продажу, дарування, оренди, застави, іпотеки чи іншого обтяження щодо ? частки в квартирі АДРЕСА_1 та ? частки в будівлі під номером 300 по вул. Шевченка у смт. Східниця, Бориславського району Львівської області.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення відповідачів та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України суд за згодою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи для забезпечення позову.

Згідно з п.1,2 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається із позовної заяви позивач звернулася до суду із позовними вимогами, про визнання спадковим майном після смерті ОСОБА_4 ? частини наступного майна: квартири АДРЕСА_1, будівлі під №300 по вул. Шевченка у смт. Східниця, Бориславського району Львівської області та визнання за позивачем ОСОБА_1 право власності на 2/6 частини від ? частини вказаного майна.

В заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на ? частину квартири №400, що розташована на вул. Володимира Великого, 63 у м. Львові, ? частину будівлі під №300, що розташована на вул. Шевченка у смт. Східниця, Бориславського району, Львівської області та накласти заборону ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії з відчуження, в тому числі укладення договорів купівлі-продажу, дарування, оренди, застави, іпотеки чи іншого обтяження щодо ? частки в квартирі АДРЕСА_1 та ? частки в будівлі під номером 300 по вул. Шевченка у смт. Східниця, Бориславського району Львівської області.

Таким чином, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, а тому заява позивача про забезпечення позову є такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на ? частку в квартирі АДРЕСА_1, на ? частку в будівлі під номером 300 по вул. Шевченка у смт. Східниця, Бориславського району Львівської області, які належить на праві власності ОСОБА_2 (паспорт серії КВ №503791, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1).

Заборонити ОСОБА_2 (паспорт серії КВ №503791, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) вчиняти будь-які дії з відчуження, в тому числі укладення договорів купівлі-продажу, дарування, оренди, застави, іпотеки чи іншого обтяження щодо ? частки в квартирі АДРЕСА_1 та ? частки в будівлі під номером 300 по вул. Шевченка у смт. Східниця, Бориславського району Львівської області.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м.Львова. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_5