АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/2246/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1955/15Головуючий у 1-й інстанції Дем'янченко С. М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Чічіля В.А., Гальонкіна С.А.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року

по справі за позов ОСОБА_2 до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, за участю третіх осіб: Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, відділу Держземагенства у Зіньківському районі Полтавської області про зобов'язання Тарасівську сільську раду Зіньківського району Полтавської області внести прізвище спадкодавця ОСОБА_3 до списку на одержання земельної частки (паю) та видати на ім'я ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом,

в обґрунтування якого зазначала, що її батько, ОСОБА_3, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3, мав право на отримання земельного паю, оскільки за життя проживав у селі Тарасівка Зіньківського району Полтавської області та працював у колгоспі «Україна», однак безпідставно його було виключено зі списків на право отримання та видачу сертифікату на право на земельну частку (пай). ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати. Спадкова справа не була заведена. Вказувала, що при зверненні в листопаді місяці 2014 року до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про включення прізвища її батька до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), вона отримала відповідь про те, що таке право особи може бути встановлено в судовому порядку. Позивач вважала, що з вини відповідача прізвище батька неправомірно було виключене зі списку осіб, які мають право на земельний пай, а відтак, уточнивши вимоги, просила суд зобовязати відповідача внести прізвище спадкодавця ОСОБА_3 до списку на одержання земельної частки (паю) та видати на ім'я ОСОБА_2 сертифікат на право на земельну частку (пай).

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року в задоволенні такого позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми як матеріального так і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Тарасівка Зіньківського району Полтавської області і її батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.55).

03.07.1980 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, після укладення якого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 ( а.с.56).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Тарасівка Зіньківського району Полтавської області(а.с.54).

Відповідно до довідки ТОВ «Україна-Агроінвест» - правонаступник КСП «Україна» ОСОБА_3 був членом колгоспу з 1947 р. по 1959 р. і з 1956 по 1991 р. (а.с.105).

Державний акт на право колективної власності на землю виданий КСП "Україна" (серія ПЛ № 18) відповідно до рішення Тарасівської сільської ради народних депутатів від 28.01.1997 року, зареєстрований 06.02.1997 року за № 1 в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю ( а.с.106).

Пунктом 11 Постанови від 30.05.2008 р. № 7 Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 травня 1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сількогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до п. 5 зазначеного Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Тобто, право на земельну частку (пай) та на отримання сертифіката на нього пов'язувалось з включенням до списку до державного акту. Однак, не включення особи до даного списку у випадку, якщо вона є членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не є підставою для позбавлення її права на земельну частку.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства ( далі КСП ), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку ( пай ) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку ( пай ). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

З урахуванням викладеного, місцевий суд встановивши, що оскільки про паювання земель та не включення ОСОБА_3 до списку громадян-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) було відомо на час проведення процедури розпаювання, зокрема з моменту проведення звітно-виборчих зборів КСП "Україна", коли були затверджені списки осіб, що мають право на земельні паї, і це було обставиною, відомою широкому колу осіб, тому з цього часу у позивача виникло право ставити питання щодо обґрунтованості не включення його спадкодавця до даного списку.

В межах строку, визначеного ст.71 ЦК України в редакції 1963 року, ОСОБА_3 для реалізації права на отримання земельної частки (паю) особисто чи через своїх представників не звертався.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року прийняла його дружина, і відповідно мати позивача ОСОБА_5, яка також не зверталась до уповноважених органів про отримання сертифіката на право на земельну частку ( пай).

ІНФОРМАЦІЯ_4 остання померла.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1.

Після смерті батька, ІНФОРМАЦІЯ_3, спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном не прийняла та не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що не прийняла її.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця щодо управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд вірно виходив з того, що позивач відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, не надала доказів, що підтверджують дії щодо прийняття нею спадщини після смерті батька. Згідно копії спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 спадкоємцем на його майно була ОСОБА_5 - дружина, яка прийняла спадщину шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, а тому ОСОБА_2 вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька.

Окрім того, слід вказати на обставини, які є додатковими підставами для відмови в позові.

Так спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, а рішення Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про затвердження державного акта на право колективної власності на землю було прийняте 28.01.1997 року, тому у ОСОБА_3 на момент його смерті на могло виникнути права на предмет спору.

Окрім того, відповідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Як зазначено вище, відповідно до п. 5 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 травня 1995 року № 720/95,сертифікат на право на земельну частку (пай) видається районною державною адміністрацією, однак з позовом до Зінківської РДА ОСОБА_2 не зверталася.

Зазначені обставини були залишені поза увагою суду першої інстанції, однак на думку колегії суддів не впливають на законність та правильність прийнятого по суті рішення.

Також, слід зазначити, що з даним позовом ОСОБА_2 звернулася до суду майже через 20 років після смерті свого батька, не навівши поважності причин.

За таких обставин, судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ..

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Чічіль В.А. /підпис/ Гальонкін С.А.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ Панченко О.О.