Справа № 570/2908/14-ц
Номер провадження 2/570/42/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю прокурорів Грицака А.В.,

ОСОБА_1,

представників позивачів ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності

в с т а н о в и в :

вважаючи, що відповідач, як добросовісний набувач, набув право власності на частину бази відпочинку за договором купівлі-продажу, тобто через оплатне відчуження на його користь ОСОБА_6, а первісний договір купівлі-продажу між ВАТ «РЗТА» і Рівненською міською громадською організацією-спортивним клубом «Торпедо» визнаний господарським судом недійсним і рішення про це набрало законної сили, заступник прокурора області звернувся в інтересах держави в особі двох позивачів про визнання права власності на спірне майно за ВАТ «РЗТА» та витребування його з чужого незаконного володіння відповідача.

У судовому засіданні прокурор підтримав позов повністю і по аналогічних мотивах. Щодо можливого збільшення вартості спірного майна зазначає, що таке відшкодування може бути предметом іншого цивільного позову при його подачі.

З його позицією погоджується представники позивача.

Відповідач до суду повторно не з»явився, хоча про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У слуханні справи приймає участь його представник. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність відповідача, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати його особисті пояснення з приводу спору.

Представник відповідача позов не визнав, оскільки за час користування майном воно істотно збільшилося у своїй вартості.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявленного позову на підставі представлених сторонами доказів, прийшов до таких висновків.

За змістом ст.ст.10, 11, 60 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повина довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Матеріалами справи встановлено, і ці обставини сторонами не оспорюються, що створене 16 травня 1994 року наказом Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України №714 Відкрите акціонерне товариство «РЗТА» є правонаступником майна державного підприємства «Рівненський завод тракторних агрегатів», яке передано до статутного фонду, в т.ч. і будівель, споруд та іншого рухомого і нерухомого майна.

На час вирішення спірних відносин Фонд державного майна України є органом управління частки у 36, 7 відсотків акцій статутного капіталу ВАТ «РЗТА», що знаходяться у державній власності.

До статутного капіталу ВАТ «РЗТА» включено, зокрема, і базу відпочинку по вул.Лісовій 2 в с.Решуцьк Рівненського району Рівненської області, що складається із

1)
теремка літера „А" загальною площею 135, 2 кв.м. вартістю 16 075 гривень;

2) будинку на базі відпочинку літера „Б" загальною площею 18,6 кв.м. вартістю 1 342 гривень;

3) будинку спального літера „В" загальною площею 17,8 кв.м. вартістю 4 287 гривень;

4) будинку господарського літера „Г" загальною площею 22,2 кв.м. вартістю 4 413 гривень;

5) будинку спального двохповерхового літера „Д-2" загальною площею 96,4 кв.м. вартістю 18 398 гривень;

6) будинку спального літера „Е" загальною площею 19,7 кв.м. вартістю 4 172 гривень;

7) будинку літера „Є" загальною площею 12,9 кв.м. вартістю 1 047 гривень;

8) будинку столової літера „Ж" загальною площею 128,5 кв.м. вартістю 21 359 гривень;

9) будинку літера „З" загальною площею 14,3 кв.м. вартістю 1 103 гривні;

10) будинку літера „И" загальною площею 13,1 кв. м. вартістю 1 118 гривень;

11) будинку літера „І" загальною площею 13,4 кв.м. вартістю 1 024 гривні;

12) будинку літера „ К" загальною площею 14,5 кв.м. вартістю 1 036 гривень;

13) будинку літера „Л" загальною площею 12, 9 кв.м. вартістю 1 042 гривень;

14) будинку літера „М" загальною площею 16,1 кв.м.в. вартістю 1 236 гривень;

15) будинку літера „Н" загальною площею 12,6 кв.м. вартістю 3 875 гривень.

16)

Рішенням господарського суду Рівненської області від 14 березня 2007 року визнано дійсним договір купівлі-продажу та визнано право власності на базу відпочинку за Рівненською міською громадською організацією - спортивним клубом «Торпедо».

Рівненська міська громадська організація - спортивний клуб «Торпедо» 18 травня 2007 року зареєстрував майнові права на базу відпочинку за собою до скасування цього рішення 06 серпня 2008 року Вищим господарським судом України і поверненням справи на новий розгляд до місцевого суду.

Внаслідок нового розгляду справи рішенням господарського суду Рівненської області від 10 грудня 2008 року, що набрало законної сили, Рівненській міській громадській організації - спортивний клуб «Торпедо» відмовлено у визнанні договору купівлі-продажу дійсним і визнанні права власності, а зустрічний позов задоволено та визнано оспорюваний договір недійсним.

За цей час Рівненська міська громадська організація - спортивний клуб «Торпедо» відчужила спірне майно на користь ОСОБА_7, яка 18 червня 2008 року на підставі рішення третейського суду при товарній біржі «Західноукраїнська» від 15 квітня 2008 року зареєструвала право власності за собою.

Згідно з договором купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року, укладеним між набувачем майна і ОСОБА_8, 4 вересня 2008 року покупець зареєстрував право власності за собою.

Зазначену базу відпочинку 2 грудня 2008 року він продав ОСОБА_6, яка 5 грудня 2008 року зареєструвала речові права за собою.

21 грудня 2013 року частина бази відпочинку, а саме будинок спальний двохповерховий літера „Д-2" загальною площею 96,4 кв.м. вартістю 18 398 гривень; будинок літера „Є" загальною площею 12,9 кв.м. вартістю 1 047 гривень; будинок літера „И" загальною площею 13,1 кв. м. вартістю 1 118 гривень; будинок літера „І" загальною площею 13,4 кв.м. вартістю 1 024 гривні; будинок літера „ К" загальною площею 14,5 кв.м. вартістю 1 036 гривень; будинок літера „Л" загальною площею 12, 9 кв.м. вартістю 1 042 гривень; будинок літера „Н" загальною площею 12,6 кв.м. вартістю 3 875 гривень продано ОСОБА_5- відповідачу по справі.

За загальним правилом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.13, 5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст.330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст.215, 216 ЦК України. Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Згідно із п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Аналогічні вимоги містяться і в роз'ясненнях, даних Пленумом Верховного Суду України у абз.2-5 п.10 своєї постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де додатково вказано, що у випадку встановлення судом того, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в т.ч. і те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Суд приймає до уваги і правову позицію, висловлену Верховним Судом України у своїй постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-95цс13, яка відповідно до ст.360 (7) ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

При розгляді справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 12 грудня 2003 року порушено провадження у справі №9/83 про банкрутство ВАТ «РЗТА» та з метою забезпечення вимог кредитора накладено арешт на все майно та грошові кошти боржника. Ухвалою цього суду від 21 січня 2004 року розпорядником майна ВАТ «РЗТА» призначено ОСОБА_9

На момент укладення договору купівлі-продажу № 103-106 від 7 липня 2005 року між ВАТ „РЗТА" та Рівненською міської громадською організацією - спортивний клуб «Торпедо» все майно перебувало у податковій заставі (з 8 вересня 2000 року) та існувала заборона на його відчуження.

Посилаючись на ч.8 ст.22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд вказує, що розпорядник майна будь-яких повноважень щодо відчуження майна ВАТ «РЗТА» на користь Рівненської міської громадської організації - спортивний клуб „Торпедо" за договором купівлі-продажу бази відпочинку, не здійснював. Тому вважає, що відчуження спірного майна за відплатним договором на користь Рівненської міської громадської організації - спортивний клуб „Торпедо", відбулося без погодження з розпорядником майна.

Зняття арешту з бази відпочинку відбулося через 13 місяців з моменту укладення договору купівлі-продажу № 103-106 від 7 липня 2005 року на підставі ухвали господарського суду Рівненської області від 18 серпня 2006 року, якою ВАТ «РЗТА» визнано банкрутом.

Ч.3 ст.61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням у рішенням господарського суду Рівненської області від 10 грудня 2008 року господарській справі, яким відмовлено у первісному позові і задоволено зустрічний позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність порушеного цивільного права. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову.

Таким чином, вимога позивачів про витребування майна з чужого незаконного володіння є доведеною і обґрунтованою, а порушене цивільне право підлягає судовому захисту, тому позов в цій частині підставний і підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про визнання права власності за ВАТ «РЗТА», то підстав для її задоволення не вбачається через відсутність правової необхідності повторно підтверджувати права власника судовим рішенням.

У зв»язку із задоволенням позову в силу ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір.

З огляду на викладене, згідно ст.ст.16, 316, 319, 328, 387-388, 391, 392 ЦК України, керуючись ст.ст.11, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

задоволити частково цивільний позов заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» до ОСОБА_10 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності.

Витребувати у ОСОБА_11 на користь Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» частину бази відпочинку, що знаходиться по вул.Лісовій 2 в с.Решуцьк Рівненського району Рівненської області, до складу якої входить:

- будинок спальний двохповерховий літера „Д-2" загальною площею 96,4 кв.м. вартістю 18 398 гривень;

- будинок літера „Є" загальною площею 12,9 кв.м. вартістю 1 047 гривень;

- будинок літера „И" загальною площею 13,1 кв. м. вартістю 1 118 гривень;

- будинок літера „І" загальною площею 13,4 кв.м. вартістю 1 024 гривні;

- будинок літера „ К" загальною площею 14,5 кв.м. вартістю 1 036 гривень;

- будинок літера „Л" загальною площею 12, 9 кв.м. вартістю 1 042 гривень;

- будинок літера „Н" загальною площею 12,6 кв.м/ вартістю 3 875 гривень.

Відмовити заступнику прокурора Рівненської області у задоволенні вимоги в інтересах Фонду державного майна України та Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» про визнання права власності на базу відпочинку, що знаходиться по вул.Лісовій 2 в с.Решуцьк Рівненського району Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНПП НОМЕР_1, паспорт громадянина України серія СР номер 931991, виданий 08 серпня 2002 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області ) в прибуток держави (Отримувач коштів УДКСУ у Рівненському районі. Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38012756. Банк отримувача ГУДКСУ в Рівненській області. Код банку отримувача (МФО) 833017. Рахунок отримувача 0295. Код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена в присутності прокурора Прищепи О.М., представників позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 04 червня 2015 року. Повний текст виготовлено 08 червня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Кушнір Н.В.