№621/783/15-ц
10 червня 2015 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Вельможної І.В.,
за участю секретаря судового засідання - Зубенко Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Зміївський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області,
03 квітня 2015 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Зміївський районний сектор головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання ОСОБА_3, таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою АДРЕСА_1, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_3 з зазначеного вище будинку та зняття його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.
В подальшому, у судовому засіданні, представник позивача ОСОБА_2 зменшив розмір позовних вимог та просив усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідача та зняття його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.
В обґрунтування позову вказано про те, що ОСОБА_1 в цілому є власником будинку АДРЕСА_1. У належному йому житловому приміщенні зареєстровані його донька - ОСОБА_4, онук - ОСОБА_5, та колишній цивільний чоловік доньки - ОСОБА_3
ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя, не працює, зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки та бійки, псує майно, тобто, сумісне проживання разом з ним є неможливим, що в свою чергу порушує права власника будинку та членів його сім'ї.
Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав, зазначених у позовній заяві просив її задовольнити.
ОСОБА_4 на задоволенні позову наполягала та зазначила, що ОСОБА_3 є її колишнім співмешканцем та зареєстрований у будинку належному її батьку з 2012 року. Їх сумісне життя не склалося з причини неналежної поведінки ОСОБА_3, який зловживає спиртними напоями, після чого вчиняє сварки, бійки, виганяє її з будинку, псує майно. Зазначила, що неодноразово зверталась до ОСОБА_3 з вимогою залишити будинок, її батько звертався до міліції, однак, позитивних результатів зазначені звернення не надали.
Від Зміївського районного сектору головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла заява про розгляд справи за відсуності їх представника.
ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності.
Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку:
Спірним є питання про усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні житлом, шляхом виселення ОСОБА_3 та зняття його з реєстраційного обліку у будинку АДРЕСА_1.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в цілому є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, копією технічного паспорту. ( а.с.8-10)
Відповідно до довідки начальника Зміївського районного сектору Головного управління державної міграційної служби Харківської області від 02 квітня 2015 року ОСОБА_3, 1970 року народження зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 2012 року. ( а.с.11)
Окрім відповідача та власника будинку - ОСОБА_1, по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, 1971 року народження та ОСОБА_5, 1991 року народження. ( а.с.12)
Стаття 41 Конституції України, надає право кожному володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності як сукупність правових норм, що закріплюють право людини володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном та іншими матеріальними благами, і набувається в порядку, визначеному Цивільним кодексом України, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 269, 270, 310, 311 ЦК України право на місце проживання відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, якими вона володіє довічно. Вона не може бути примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. В інтересах неповнолітніх їхні особисті немайнові права, в тому числі і на місцепроживання, здійснюють батьки.
Згідно зі ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 Житлового Кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
За п.50 листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» відповідно до ст.157 ЖК України члена сім'ї власника (у тому числі колишнього) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК, а не у зв'язку з тим, що приміщення необхідне для проживання самого власника.
Так, з акту обстеження №24 від 26 березня 2015, складеного депутатом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області Передерій М.В., за участю свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, вбачається, що ОСОБА_3 є цивільним чоловіком ОСОБА_4 та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_3 веде аморальний спосіб життя, не працює, в стані алкогольного сп'яніння піднімає руку на ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ( а.с.13)
Судом встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 187 КУпАП; відносно нього розглядались матеріали за зверненням ОСОБА_1 від 26 травня 2014 року, 20 серпня 2014 року та 08 квітня 2015 року; притягувався до кримінальної відповідальності Дзержинським РВ УМВС Харківської області 18.10.2012 року. ( а.с.28, 30)
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, кожний окремо, суду показали, що ОСОБА_3 перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_4, на початку їх стосунки були добрі, однак в подальшому ОСОБА_3 почав зловживати спиртними напоями, вчиняти сварки та бійки, перешкоджає родині у доступі до житла, псує майно, неодноразово піднімав руку на ОСОБА_1, який є інвалідом та не має змоги йому протистояти.
У суду не має підстав ставити під сумнів відомості повідомлені свідками, дані про їх заінтересованість у результатах розгляду справи відсутні, їх показання в цілому узгоджуються із зібраними по справі доказами.
Таким чином, судом встановлено, що за згодою власника будинку ОСОБА_1, член його сім'ї - донька ОСОБА_9 вселила в будинок ОСОБА_3 з яким перебувала у фактичних шлюбних стосунках.
В свою чергу, відповідач ОСОБА_3 систематичного порушує правила співжиття, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, його антигромадська поведінка порушує права ОСОБА_1 та членів його сім'ї.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до правоохоронних органів з заявами на протиправну поведінку ОСОБА_3, однак заходи, що застосовувались до відповідача належних результатів не надали.
Виходячи з зазначеного вище, є підстави для застосування ст. 116 ЖК України та виселення ОСОБА_10 з будинку АДРЕСА_1.
Стосовно вимоги позивача про зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть.
Тобто, рішення суду про виселення є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що дає підстави для часткового задоволення позову ОСОБА_1
Однак, з огляду на положення ст. 217 ЦПК України, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення суду в цій частині.
Керуючись ст. ст. 116,157 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215,217, 224-226 ЦПК України, суд-
Позовну заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Зміївський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - задовольнити частково.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю - житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Рішення суду про виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії відповідачем.

Головучий: