Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2015 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Василенка В.В.

при секретарі Демиденко Л.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідач ОСОБА_3 10 червня 2014 року взяв у нього в борг 24 955,00 гривень, які зобов'язався повернути до 30 грудня 2014 року. Зазначений факт був підтверджений власноручно написаною розпискою ОСОБА_3, яка як борговий документ підтверджує укладення догору позики та прийняття відповідачем своїх зобов'язань. На даний час відповідач ОСОБА_3 отримані в якості позики грошові кошти не повернув і від такого повернення ухиляється в зв'язку з чим він змушений звернутись до суду з даним позовом.

ОСОБА_3 в свою чергу звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, мотивувавши свій позов тим, що з квітня по червень 2014 року він працював водієм у приватного підприємця ОСОБА_1 на автомобілі ДАФ д.н.з. НОМЕР_1 по перевезенню вантажів по території України. Однак трудові відносини здійснювались без належного оформлення з метою уникнення надмірного оподаткування. За усною вказівкою відповідача ОСОБА_1 виконував перевезення вантажу по маршруту із ТОВ «Торговий дім «Левада» м. Одеса до м. Донецька з відповідним температурним режимом (-18 градусів), однак продукція була доставлена з температурним режимом ( 0 -4 градусів), про що був складений відповідний акт, згідно якого при перефасовці продукції витрати становили 26 955, 24 грн. ОСОБА_1 вважав, що його вина в псуванні продукції беззаперечна, тому змусив його шляхом обману написати йому розписку від 10.06.2014 року про те, що він ніби то взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 24 955 гривень, за мінусом 2 000 гривень які він передав ОСОБА_1 через ОСОБА_5, хоч насправді він у ОСОБА_1 грошей не брав. В зв'язку з цим просить суд договір позики між ним та ОСОБА_1 визнати недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 коштів за договором позики в сумі 24 955 грн. підтримав, зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним не визнав та пояснив, що знає ОСОБА_3 через його куму та односельчанку ОСОБА_6, яка влітку 2014 року прийшла до нього з ОСОБА_3 , щоб виручити останього, давши йому в борг грошей. В нього на той час при собі були гроші в сумі 25 955 грн. які він віддав в позику ОСОБА_3, взявши з того розписку про повернення боргу до кінця року. На початку року неодноразово нагадував ОСОБА_3 про повернення боргу, але той свого зобов'язання не виконував по причині відсутності грошей, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позовні вимоги про визнання договору позики недійсним не визнає, тому що останній в трудових відносинах з ним не перебував, бо він не був на час укладання договору позики приватним підприємцем і не міг укладати з іншими підприємствами договори на поставку продукції, тому претензій за невиконання зобов'язань на доставку продукції до нього від підприємств не могло бути. Дійсно він є власником автомобіля DAF державний номерний знак НОМЕР_1, який він придбав та зареєстрував 14 квітня 2015 року коли даний позов був у суді, але відповідач ОСОБА_3 на даному автомобілі за його дорученням не займався перевезенням вантажів, тому свідчення ОСОБА_3 є наклепами на нього. Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг у сумі 24 955 грн., у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання договору позики недійним просить відмовити.

ОСОБА_7 позову ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики не визнав, а свій позов про визнання договору позики укладеного між ним та ОСОБА_1 недійсним підтримав і суду пояснив, що з квітня по червень 2014 року він працював водієм у приватного підприємця ОСОБА_1 на автомобілі ДАФ державний номерний знак НОМЕР_1 по перевезенню вантажів по території України. Однак трудові відносини здійснювались без належного оформлення з метою уникнення надмірного оподаткування. За усною вказівкою відповідача ОСОБА_1 виконував перевезення вантажу по маршруту із ТОВ «Торговий дім «Левада» м. Одеса до м. Донецька з відповідним температурним режимом (-18 градусів), однак продукція була доставлена з температурним режимом ( 0 -4 градусів), про що був складений відповідний акт, згідно якого при перефасовці продукції витрати становили 26 955, 24 грн. ОСОБА_1 вважав, що його вина в псуванні продукції беззаперечна, тому змусив його шляхом обману написати йому розписку від 10.06.2014 року про те, що він ніби то взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 24 955 гривень, за мінусом 2 000 гривень які він передав ОСОБА_1 через ОСОБА_5, хоч насправді він у ОСОБА_1 грошей не брав.

Заслухавши сторони, свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду вважаючи, що відповідач ОСОБА_3 не виконує в добровільному порядку умови укладеного договору позики, як позичальник, чим порушує його інтереси і права, тому інтереси позивача підлягають до судового захисту.

Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому надана суду розписка відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 про отримання від останнього в борг грошових коштів в сумі 24 955 гривень є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджує як укладення договору так і його умови, а також засвідчує отримання ОСОБА_3 грошових коштів від позивача ОСОБА_1, така думка підтверджена правовим висновком Верховного суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс-13, тому до тверджень відповідача ОСОБА_3, що він не отримував грошових коштів від позивача ОСОБА_1 суд відноситься критично, як спробу уникнути взятого на себе зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Сторонами дотримані вимоги ст. 1047 ЦК України, даний договір позики укладений сторонами по справі в письмовій формі, така як його сума у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян і підтверджений розпискою відповідача ОСОБА_3

Судом достовірно встановлено, що вказана боргова розписка відповідає вимогам Цивільного кодексу України, оскільки в ній вказано сторони, сума позики, валюта позики та строк погашення договору позики.

Відповідач по первісному позову і позивач по зустрічному позову ОСОБА_3 об'єктивних доказів про те, що з квітня по червень 2014 року він працював водієм у приватного підприємця ОСОБА_1 на автомобілі ДАФ державний номерний знак НОМЕР_1 по перевезенню вантажів по території України. Однак трудові відносини здійснювались без належного оформлення з метою уникнення надмірного оподаткування. За усною вказівкою відповідача ОСОБА_1 виконував перевезення вантажу по маршруту із ТОВ «Торговий дім «Левада» м. Одеса до м. Донецька з відповідним температурним режимом (-18 градусів), однак продукція була доставлена з порушенням температурного режиму, про що був складений відповідний акт, згідно якого при перефасовці продукції витрати становили 26 955, 24 грн.. ОСОБА_1 вважав, що його вина в псуванні продукції беззаперечна, тому змусив його шляхом обману написати йому розписку від 10.06.2014 року про те, що він ніби то взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 24 955 гривень суду не надав, так як його заперечення в пред'явленому до нього позові та його позовні вимоги в зустрічній позовній заяві спростовуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що ОСОБА_1 на час укладення договору позики не був фізичною особою-підприємцем, тому не міг виконувати зобов'язання по перевезення вантажів та користуватись послугами найманих працівників, а надана ним претензія не спростовує обставин на які посилається позивач по первісному позову ОСОБА_1, автомобіль власником якого, на час укладання договору позики, на думку ОСОБА_3 був ОСОБА_1 придбаний 14.04.2015 року набагато пізніше після укладення сторонами договору позики. Таким чином правових наслідків недодержання сторонами при вчинені договору позики передбачених параграфом 2 ЦК України судом не встановлено.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавств.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З частини першої ст. 625 ЦК України випливає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Розписка надана відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 про отримання від останнього в борг грошових коштів в сумі 24 955 гривень є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджує як укладення договору так і його умови, а також засвідчує отримання ОСОБА_3 грошових коштів від позивача ОСОБА_1, тому до тверджень відповідача ОСОБА_3, що він не отримував грошових коштів від позивача ОСОБА_1 суд відноситься критично, як спробу уникнути виконання взятого на себе зобов'язання.

Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про стягнення боргу за догором позики на підставі боргової розписки підлягає до задоволення, а в зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним необхідно відмовити.

Судові витрати мають бути розподілені відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 249, 56 грн., від сплати якого при подачі позовної заяви був звільнений позивач.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 24 955 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 249 (двісті сорок дев'ять) грн. 56 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. В. Василенко