АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/1219/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1499/15Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Мартєва С.Ю., Обідіної О.І.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 17 березня 2015 року (а.с. 176-179), просила визнати будинок за адресою АДРЕСА_1 спільною власністю її та відповідача ОСОБА_3; визнати за нею право власності на ? частину будинку за адресою АДРЕСА_1; визначити порядок користування житловим будником та земельною ділянкою згідно висновку експерта (варіант вказаний червоним кольором); зобовязати відповідача не порушувати визначений порядок користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що перебувала в зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_3 з 25 серпня 1990 року по 05 листопада 1997 року, коли за рішенням Хорольського районного суду Полтавської області вказаний шлюб було розірвано.

25 серпня 1990 року між нею та ОСОБА_3 був укладений та зареєстрований шлюб у Хорольському відділі ЗАГС Полтавської області.

В шлюбі у них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1

За рішенням міської ради № 448 від 19.11.1996 року, на імя ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку з господарськими будівлями.

За кошти подружжя було побудовано спірне домоволодіння, в якому вони проживали спільно незважаючи на розірвання шлюбу.

Вказувала, що 10 травня 2014 року ОСОБА_3 вигнав її та сина з будинку та перешкоджає в користуванні ним.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині кожному на житловий будинок з надвірними спорудами і земельну ділянку, за адресою АДРЕСА_1.

Встановлено наступний порядок користування житловим будинком.

В спільному користуванні співвласників залишино в житловому будинку літ. «А-1» наступні приміщення: передня 1-1 площею 5.5 м2, кухня площею 9.5 м2, сходи в погріб 1-5 площею 2.2 м2, коридор І площею 10.0 м2, кладова II площею 5.1 м2; загальною площею 32.3 м2 (5.5+9.5+2.2+10.0+5.1). По іншим будівлям та спорудам: погріб з шийкою літ. «а»; розпочате будівництво літ. «Е»; огорожа №1; огорожа № 2; ворота огорожі № 3; колодязь питний № 4.

В користування ОСОБА_4 виділено в житловому будинку літ. «А-1» наступні приміщення: кімнату 1-3 площею 11.9 м 2; загальною площею 11.9 м 2. По іншим будівлям та спорудам: сарай літ. «В».

В користування ОСОБА_3 виділено в житловому будинку літ. «А-1» наступні приміщення: кімнату 1-4 площею 11.2 м2; загальною площею 11.2 м 2. По іншим будівлям та спорудам: сарай літ. «Г».

Встановлено наступний порядок користування земельною ділянкою.

В спільному користуванні співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 залишено земельну ділянку лощею 0.056 га (на плані жовтого кольору).

Виділено в користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0.022 га (на плані зафарбовано в червоний колір).

Виділено в користування ОСОБА_3 земельну ділянку шощею 0.022 га (на плані зафарбовано в синій колір).

Межі земельних ділянок встановлено згідно наведеного плану.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішенняв апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме неврахування пропуску позивачем строку позовної давності, а також не доведення її участі в будівництві спільного житлового будинку.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25 серпня 1990 року між сторонами був укладений та зареєстрований шлюб у Хорольському відділі ЗАГС Полтавської області. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 05 листопада 1997 року вище згаданий шлюб було розірвано.

Встановлено, що після розірвання шлюбу розподіл майна, набутого під час шлюбу, між подружжям не здійснювався.

За рішенням міської ради № 448 від 19.11.1996 року, на імя ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку з господарськими будівлями.

У 2005 році на підставі рішення №566 Виконкому Хорольської міськради Полтавської області від 19 липня 2005 року будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 був зданий в експлуатацію.

10 травня 2014 року відповідач зачинив будинок та перешкоджає ОСОБА_4 у доступі до нього.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок було набуто сторонами у шлюбі та під час спільного проживання однією сімєю, а тому він належить їм на праві спільної сумісної власності.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 29 КпШС якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Таким чином, для визначення обсягу майна, набутого за час шлюбу між сторонами по справі для його поділу, необхідно встановити час перебування їх у такому шлюбі.

Відповідно до ст. 44 КпШС шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 виданого позивачці ОСОБА_4 (а.с. 228) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 28 січня 2002 року.

Отже, на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як подружжю належить майно, набуте ними до 28 січня 2002 року, що не було встановлено судом першої інстанції.

Як було зазначено представником позивача та підтверджено відповідачем під час судового засідання в апеляційному суді, станом на 28 січня 2002 року не було розпочато будівництво будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

При цьому, лише 19 липня 2005 рокуна підставі рішення №566 Виконкому Хорольської міськради Полтавської області спірний житловий будинок було здано в експлуатацію.

Посилання позивача на підтвердження позовних вимог на проживання з відповідачем однією сім'єю на момент набуття останнім права власності на спірний житловий будинок є безпідставними, оскільки даний факт у передбаченому законом порядку не встановлювався та всупереч ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не підтверджений беззаперечними доказами.

Отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про набуття спірного житлового будинку із господарськими спорудами у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час перебування їх у шлюбі, а отже і про необхідність задоволення позовних вимог останньої.

Виходячи з викладеного, у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді С.Ю. Мартєв

О.І. Обідіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: