У Х В А Л А

19 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом прокурора Бородянського району Київської області в інтересах держави в особі головного управління Держземагентства у Київській області до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки,

встановила:

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2,00 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Майданівської сільської ради Бородянського району Київської області, виданий на ім'я ОСОБА_5 29 серпня 2008 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 28, 00 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Майданівської сільської ради Бородянського району Київської області, виданий на ім'я ОСОБА_4 12 грудня 2008 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею договорів оренди землі та скасовано його державну реєстрацію.

Витребувано на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 28,00га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Майданівської сільської ради Бородянського району Київської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 серпня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 серпня 2014 року та Апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: 257, 261, 267, 388 ЦК України, статті 116, 118, 140 ЗК України, положень Закону України «Про оренду землі».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що оскільки розпорядження Бородянської районної державної адміністрації № 545 від 11 квітня 2008 року та № 1242 від 23 липня 2008 року, які були підставою для видачі ОСОБА_5 державного акта на право власності на землю, скасовані, то даний державний акт є недійсним. Громадяни ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, яким були видані також державні акти на підставі вказаних розпоряджень, та відповідачка ОСОБА_5 незаконно набули права власності на спірні земельні ділянки, вони не вправі були їх відчужувати за договорами купівлі-продажу від 10 жовтня 2008 року ОСОБА_4, а тому суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про визнання недійсним державного акта на право власності на землю площею 28,00 га та скасування його державної реєстрації, витребування даної земельної ділянки на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_4

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

- від 12 вересня 2012 року суд виходив із того, що статтею 140 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку й така підстава припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, відповідно до якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, у ЗК України відсутня. На підставах, передбачених ч.5 ст. 88 ВК України, ст. 118 ЗК України, позов прокурором не заявлявся. З таких підстав прокурор не позбавлений права пред'явити новий позов.

- від 27 травня 2014 року, постановленій у справі за позовом про визнання недійсним рішення та договору купівлі-продажу нерухомого майна, суд виходив із того, що згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ГПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_466447/ed_2014_04_17/pravo1/T179800.html?pravo=1> прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Отже, норми, установлені частиною 1 статті 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1> щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Усупереч наведеному, Вищий господарський суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій про поновлення позовної давності та задоволення позовних вимог без застосування приписів статті 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1>, без визначення часу початку перебігу позовної давності;

- від 29 жовтня 2014 року суд виходив із того, що у разі встановлення судом неправомірного отримання особою земельної ділянки або отримання її з непередбачених законом підстав особа не набуває права власності на неї, а тому ненабуте право власності не може бути припинено відповідно до статті 140 ЗК України 2001року. Передбачені статтями 140-149 ЗК України 2001 року та статтею 152 ЗК України 2001 року, статтями 215, 216, 387, 388 ЦК України способи захисту прав є різними за своєю суттю й характером, а тому їх обов'язкове одночасне застосування законом не передбачено. Для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Надані для порівняння постанови Верховного Суду України не слугують прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом прокурора Бородянського району Київської області в інтересах держави в особі головного управління Держземагентства у Київській області до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема