УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» недійсним в частині вимог щодо кредитної заборгованості за кредитним договором № CL-001/0099/2007 від 05 лютого 2007 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що вчинення 28 квітня 2009 року нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на рухоме майно, що належить позивачу в рахунок погашення заборгованості в розмірі 63 487, 19 доларів США та 133 488 гривень 62 копійки, реалізація у травні 2010 року предмета застави за 174 900 гривень, зарахування отриманих від продажу коштів в часткове погашення заборгованості та наявність заборгованості, яка залишилася, не може свідчити про припинення зобов'язань між первісним кредитором та ОСОБА_2

Крім того, врахувавши, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2012 року з ОСОБА_2 стягнута заборгованість, яка залишилася після реалізації предмета застави, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що заборгованість стягнута з нього двічі, суди дійшли обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року в частині вимог щодо кредитної заборгованості за кредитним договором № CL-001/0099/2007 від 05 лютого 2007 року.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня