Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/952/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Ковальчук С. Я.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.06.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 18 грудня 2007 року ОСОБА_6 отримала кредитні кошти у розмірі 30 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов кредитного договору сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору за нею утворилася заборгованість у розмірі 26 726,57 доларів США, яку вона, незважаючи на вимоги, не погасила. Враховуючи викладене, позивач просив у рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2014 року, у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 року ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2014 року та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин, які мають істотне значення, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши пояснення представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Бернікова М.І., дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Встановлено, що дійсно 18 грудня 2007 року ОСОБА_6 уклала із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір, відповідно до умов якого отримала кредитні кошти у розмірі 30 000 доларів США.

На забезпечення виконання умов кредитного договору сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1

Пунктом 1.1.2 кредитного договору № 014-09.5-81250 від 18.12.2007 року визначено, що кредитні кошти видаються банком позичальнику на споживчі цілі під заставу нерухомості. Згідно із п.1.2 цього договору за користування кредитом позичальник повинен сплачувати проценти, які розраховуються на основі процентної ставки, розмір якої може змінюватись на умовах цього договору. На момент укладення договору розмір процентної ставки складав 14% річних.

Порядок погашення кредиту сторони передбачили у ст.7 кредитного договору. Так, відповідно до пп.7.1, 7.2 позичальник має здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами у розмірі згідно із графіком погашення кредиту та інших платежів (додаток №1 до цього договору). Позичальник зобов»язався здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену п.1.3.3 цього договору.

До позовної заяви позивач додав графік погашення боргу, з якого видно, що відповідачка мала сплачувати кожного місяця по 18.11.2017 року включно по 465,80 доларів США. Доказів, які свідчили про зміну суми щомісячного платежу, позивач не надав.

Посилаючись на те, що станом на 05.03.2014 року ОСОБА_6 допустила прострочення виконання зобов»язань за договором щодо повернення кредиту на процентів за його користування, внаслідок чого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прийняв рішення про дострокове повернення позичальником суми кредиту, строк сплати якого ще не настав, позивач просив задовольнити позов.

Як видно з розрахунку боргу, станом на зазначену дату, за відповідачкою рахувалась заборгованість у сумі 26 726,57 доларів США, що за офіційним курсом НБУ дорівнює 259 891,84 гривні, у тому числі: 17 161,98 доларів США ( 166 884,81 грн.) заборгованості за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 647,60 доларів США ( 6 297,33 грн.); 1672,00 доларів США (16 258,70 грн.) простроченої заборгованості за процентами; 7 892,59 доларів США (76 748,33 грн.) пені за прострочення сплати кредиту та процентів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач, звернувся до суду із цим позовом до спливу 30 календарних днів, які відповідно до п.9.3. кредитного договору надаються позичальнику для виконання вимоги кредитора про дострокове погашення кредиту. Крім того, суд взяв до уваги ту обставину, що на час ухвалення рішення ОСОБА_6 погасила прострочену заборгованість по кредиту в сумі 466 доларів США та у сумі 1216,11 доларів США, що було визнано позивачем.

Скасовуючи рішення Гайворонського районного суду від 13.06.2014 року суд касаційної інстанції вказав на порушення ним положень ст.35 Закону України «Про іпотеку», невиконання роз»яснень, викладених у п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до яких невиконання вимог ч.1ст.35 ЗУ «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов»язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду ( на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3ст.33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотеко держателя, що відповідає положенням ст.24 Конституції України.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, чим порушив норми матеріального права, що відповідно до п.ч.1ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.4ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову відсутні з таких підстав.

Відповідно до ч.2ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Разом з тим, п.10ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі, якщо кредитодавець згідно із договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарних місяця; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п»ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких ще не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шестидесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Підстави та порядок дострокового погашення кредиту на вимогу кредитора передбачено ст.9 кредитного договору. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред»явлення вимоги. Включаючи проценти за кредитом ( в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору. Зокрема, кредитор вправі пред»явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але не більше трьох раз протягом останніх дванадцяти місяців.

Як видно з долученої до справи виписки по рахунку (а.с.62), ОСОБА_6 сплатила на погашення кредитної заборгованості 466 доларів США 18.03.2014 року та 1216,11 доларів США 16.05.2014 року, усього 1682, 11 доларів США ( за період з 5.03.2014( дати визначення суми заборгованості) по 13.06.2014 року ( дата ухвалення судового рішення).

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Частиною 2ст.627 ЦК України встановлено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до абз.2ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов»язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно із ч.3ст.39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов»язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Позивач, вважаючи, що він як кредитодавець набув право вимагати дострокового повернення суми кредиту, строк повернення якого ще не настав, та посилаючись при цьому на розмір кредитної заборгованості з урахуванням цієї суми як підстави для одержання задоволення за рахунок іпотечного майна, - не зазначив, яке ж порушення зобов»язань допустив позичальник, які згідно із кредитним договором( пп.9.1, 9.2) та Законом України «Про захист прав споживачів» ( п.10) є підставою для дострокового повернення позичальником суми кредиту, строк повернення якої ще не настав.

Разом з тим, з наданого позивачем під час перегляду справи в апеляційному порядку розрахунку заборгованості станом на дату ухвалення судом першої інстанції рішення видно, що сплачені ОСОБА_6 суми на погашення кредиту 18.03.2014 року та 16.05.2014 року ( в межах 60 днів з дня отримання вимоги) повністю ліквідували прострочену заборгованість по кредиту, визначену позивачем станом на 5.03.2014 року та частково були зараховані у погашення процентів (473,20 доларів США). Таким чином, на час ухвалення судом першої інстанції рішення прострочена заборгованість по основному зобов»язанню ( сплаті процентів за користування кредитом) складала 1482,89 доларів США.

Цей же розрахунок свідчить про те, що відповідач, хоча і з деяким порушенням строків, але повертала кредит та сплачувала проценти, не завдаючи збитків кредитодавцю- іпотекодержателю. Так, зокрема, у вересні та жовтні 2013 року ОСОБА_6 не мала простроченої заборгованості по поверненню кредиту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач не довів ( на час звернення до суду із цим позовом) наявність підстав для дострокового повернення відповідачкою суми кредиту, строк повернення якої ще не настав, і відповідно - наявність підстав для звернення стягнення для задоволення своїх вимог з урахуванням цієї суми.

Наявність же на час ухвалення судом першої інстанції рішення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 1482,89 доларів США не є співмірною із заявленими позивачем вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок.

Згідно із ч.3 ст.13 ЦПК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідачка протягом 6 років повертала кредит, сплачувала проценти за його користування та інші передбачені договором платежі. На час ухвалення судом першої інстанції рішення, прострочення по сплаті процентів за користування кредитом склало менше 10% від суми кредиту.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль « задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду від 13 червня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким

Відмовити ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у задоволенні позову до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: