Дата документу 10.11.2015
Справа № 334/6927/15-ц
Провадження № 2/334/2893/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя в складі головуючого - судді Нікітенко Н.П., при секретарі Лапіні О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжтрансформатор» про стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ «Запоріжтрансформатор» середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, в тому числі з 23.07.2014 р. по 06.08.2015 р., в якому зазначив, що 23 липня 2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення за його позовом до ПАТ «Запоріжтрансформатор» про поновленні на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утриманих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, за яким позов був задоволений частково, а саме: визнано незаконним наказ № 309 від 20.08.13 року ПАТ «Запоріжтрансформатор» про його звільнення з роботи за ст..40 п. 7 КЗпП України, поновлено його на роботі електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання ЦЕО ПАТ «Запоріжтрансформатор».

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 21.08.13 р. за 11 місяців.

У відшкодуванні моральної шкоди було відмовлено.

17.09.2014 року, рішенням Апеляційного суду Запорізької області було задоволено скаргу ПАТ «Запоріжтрансформатор» та скасовано рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23.07.2014 року.

Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних справ від 28.01.2015 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17.09.2014 року скасовано, а рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23.07.2014 року залишено в силі.

Але, незважаючи на вищевказані обставини, його поновили на роботі в ПАТ «Запоріжтрансформатор» тільки з 06 серпня 2015 року.

Таким чином, за період з часу винесення рішення суду -23 липня 2014 р. про поновлення його на раніше займаній посаді, тобто по 06 серпня 2015 р., він не мав змоги працевлаштуватися та заробляти кошти. Отже, йому не було нараховано середньомісячну заробітну плату в повній мірі, згідно положень чинного законодавства України, тому, позивач вважає, що відповідач при поновленні його на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, в тому числі, і з 23 липня 2014 р. по 06 серпня 2015 р. включно.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав викладені в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та доводив суду, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними. Безпідставність позовних вимог, на думку представника відповідача, обумовлено тим, що 05.08.2014 року, позивач подав отриманий виконавчий лист на виконання до Ленінського ВДВС ЗМУЮ.

06.08.2014 року Ленінським ВДВС ЗМУЮ відкрито виконавче провадження № 44288434.

11.08.2014 ПАТ «ЗТР» отримано постанову про відкриття виконавчого провадження.

12.08.2014 до канцелярії Ленінського ВДВС ЗМУЮ подано заяву з проханням про звернення державного виконавця до суду, який прийняв рішення, щодо роз'яснення порядку його виконання. Рішення суду, піддане негайному виконанню, не могло бути виконане до його роз'яснення, оскільки підрозділу, на роботу до якого зобов'язано поновити позивача, у структурі не існувало. Його було ліквідовано згідно з наказом по підприємству № 615 від 15.05.2014, а суд під час прийняття рішення це питання не з'ясовував. Отже виконати рішення у чіткій відповідності до його резолютивної частини було неможливо. З цих підстав, державний виконавець, звернувся із відповідною заявою про роз'яснення рішення до Ленінського районного суду, однак жодного судового рішення про роз'яснення прийнято за цією заявою не було. Як пояснено, суд залишив її без розгляду, оскільки 17.09.2014 рішенням апеляційного суду Запорізької області рішення Ленінського районного суду ОСОБА_2 було скасоване і в позові відмовлено. Після цього рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2015 було задоволено касаційну скаргу позивача на рішення суду апеляційної інстанції.

24.03.2015 року до канцелярії Ленінського ВДВС подано заяву з проханням про звернення

державного виконавця до суду, який прийняв рішення, щодо роз'яснення порядку його

виконання. Рішення суду, піддане негайному виконанню, не могло бути виконане до його роз'яснення, оскільки підрозділу, на роботу до якого зобов'язано поновити позивача, у структур не існувало. Його було ліквідовано згідно з наказом по підприємству № 615 від 15.05.2014. 12.05.2015 ПАТ «ЗТР» звернулося до Ленінського ВДВС ЗМУЮ з проханням повідомив про результати розгляду заяви про роз'яснення рішення суду. На прийомі у Ленінському ВДВС ЗМУЮ, який 12.05.2015р. відвідав представник ПАТ «ЗТР», державним виконавцем повідомлено про подання ним відповідної заяви до Ленінського районного суду м.Запоріжжя про роз'яснення рішення та про не отримання ним станом на 12.05.2015 відповіді (ухвали суду] з порушеного питання.

09.06.2015 Ленінським районним судом прийнято ухвалу про роз'яснення рішення в частині поновлення позивача на роботі. Так, судом роз'яснено порядок виконання рішення таким чином, щоб поновити позивача до іншого цеху підприємства - електроремонтного цеху ПАТ «ЗТР».

Ця ухвала ПАТ «ЗТР» не оскаржувалась. Отже на підставі вказаного роз'яснення Ленінського районного суду ОСОБА_2 ПАТ «ЗТР» видано наказ № 129лс від 10.06.2015 про поновлення ОСОБА_1 на роботі електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання електроремонтного цеху ПАТ «ЗТР» - з 15.06.2015 (з дати набуття чинності ухвалою Ленінського районного суду від 09.06.2015). Про винесення наказу відразу повідомлено Ленінський ВДВС ЗМУЮ.

Позивач же, який був присутній при оголошенні Ленінським районним судом м.Запоріжжя ухвали від 09.06.2015 про роз'яснення рішення і про дату набрання чинності ухвалою, однак до роботи тривалий час безпричинно не з'являвся.

Таким чином, ПАТ «ЗТР» не затримувало виконання рішення про поновлення позивача на роботі, і відразу після надання Ленінським районним судом м.Запоріжжя можливості виконати прийняте ним рішення негайно його виконало.

З цих підстав, представник відповідача просив суд відмовити позивачу у повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено,

позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві ПАТ «Запоріжтрансформатор» з 28.02.2013 на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання.

Наказом №309 від 20.08.2013 року його було звільнено з роботи за п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані.

23.07.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжтрансформатор» про поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утриманих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, за яким позов був задоволений частково, а саме: визнано незаконним наказ № 309 від 20.08.13 року ПАТ «Запоріжтрансформатор» про звільнення з роботи ОСОБА_1 за ст..40 п. 7 КЗпП України, поновлено його на роботі електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання ЦЕО ПАТ «Запоріжтрансформатор». Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 21.08.13 р. за 11 місяців. У відшкодуванні моральної шкоди було відмовлено.

17.09.2014 року рішенням Апеляційного суду Запорізької області було задоволено скаргу ПАТ «Запоріжтрансформатор» та скасовано рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23.07.2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду від 28.01.2015 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17.09.2014 року скасовано, а рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23.07.2014 року залишено в силі.

У відповідності до ст..61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Як зазначено в ч.1 ст.76 Закону України « Про виконавче провадження» , рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

З приведеного вище вбачається, що рішення суду вказує на обов'язок, а не право роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

У судовому засіданні представник відповідача доводив, що рішення суду від 23.07.2014 року не було піддано негайному виконанню з обєктивних обставин, оскільки підрозділу, на роботу до якого зобов'язано поновити позивача, у структурі не існувало, тому Ленінський ВДВС змушений був звертатися до суду першої інстанції, який ухвалював рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботу за розясненням.

Проте, такі доводи суд вважає неспроможними, оскільки це є грубим порушення норм Закону.

Таким чином, встановлення факту порушення власником підприємства вимог ст.235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення незаконно звільненого працівника, є підставою для стягнення з підприємства середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, яка, з точки зору ст.360-7 ЦПК України, є обов»язковою для суду.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Як встановлено вище, рішення про поновлення позивача на роботі було ухвалено судом 23.07.2014 року, а тому у відповідача виник обов»язок видати про це відповідний наказ.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача при вирішенні спору, виходячи з наступного.

Обов»язок роботодавця виконати рішення суду, піддане негайному виконанню, встановлено ст.235 КЗпП України.

При цьому будь-яких альтернатив або застережень, які б давали право не виконувати його або відкладати його виконання,в тому числі державним установам, законом не передбачено. Тобто, негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі є обов»язком, а не правом роботодавця.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до п.32 постанови Пленуму ВС України N 9 від 06.11.92 Про практику розгляду судами трудових спорів з відповідними змінами, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Таким чином, враховуючи пояснення позивача, надані суду докази та встановлені в судовому засідані обставини, суд вважає позов в частині стягнення середньої зарплати за час вимушеного прогулу обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню, шляхом стягнення з відповідача 56078,56 грн. середньої зарплати за час вимушеного прогулу, тобто з 23.07.2014 року на день поновлення позивача на роботі 06.08.2015 року , іншими словами за 12 місяців 14 днів

(12 місяців х середній заробіток 4504,14= 54049,68 грн

14 днів х на середньоденний заробіток 144,92= 2028,88 грн

54049,68 грн + 2028,88 грн = 56078,56 грн)

Крім того, відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячи з цього та розміру задоволених вимог позивача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 1218,00 грн. судового збору (1,5%, але не менше 1218 грн відповідно до Закону України «Про судовий збір»)

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213 ЦПК України, ст. 235, 236 КЗпП України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжтрансформатор про стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути з ПАТ «Запоріжтрансформатор ( ) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.07.2014 р. на день поновлення на роботі за 12місяців 14 днів в загальній сумі 56078,56 грн, які повинні бути виплачені підприємством з відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з ПАТ «Запоріжтрансформатор ( ) на користь держави судовий збір в сумі 1218 грн. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Нікітенко Н. П.