Справа № 585/725/15-ц
Номер провадження 2/585/373/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Євтюшенкової В.І.,

при секретарі Зубко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ромни справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про вселення до житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 і просить вселити її та неповнолітніх дітей у житловий будинок, розташований за адресою: м. Ромни Сумської області, вул. Дзержинського,12-А. Свої вимоги мотивує тим, що 28.02.2009 року вона уклала шлюб із сином відповідачки - ОСОБА_5 Після укладення шлюбу вона зі своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_2, 31 січня 1999 року, вселилася у житловий будинок, розташований в м. Ромни Сумської області по вул. Дзержинського,12-А. Вказаний житловий будинок належить відповідачці, яка є матірю ОСОБА_5 Від шлюбу вона народила сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з ОСОБА_5 не склалося, так як останній зловживав спиртними напоями, завів коханку і вчиняв сварки, внаслідок чого спільне життя стало нестерпним, а тому у травні 2013 року вона разом з дітьми змушена була залишити будинок. З даного часу вона разом з дітьми проживає в орендованих будинках. Так, з травня 2013 року по вересень 2013 року вона з дітьми орендувала житло АДРЕСА_1, з вересня 2013 року по квітень 2014 року - по вул. Куйбишева,24, в м. Ромни, з квітня 2014 року по листопад 2014 року по 2-му провулку Гвардійської,8, в м. Ромни, з 12 листопада 2014 року по цей час проживає ІНФОРМАЦІЯ_2. В липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який рішенням Роменського міськрайонного суду від 08.07.2013 року був задоволений і шлюб між ними був розірваний. Вона не проживає в будинку відповідачки з поважних причин, оскільки ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки та погрожував їй фізичною розправою, за що притягувався до адміністративної відповідальності. На протязі 2013 - 2014 років вона намагалася повернутися назад, просила відповідачку впустити її проживати в будинок, але вона та її син не впустили ні її, ні дітей, забрали у неї ключі від будинку. Ще під час проживання у спірному будинку і до розірвання шлюбу з ОСОБА_5 відповідачка вимагала, щоб вона знялася з реєстрації з її будинку, а ОСОБА_5 погрожував фізичною розправою, якщо вона зявиться біля будинку відповідачки. Вважає, що вона разом з дітьми має право на користування будинком і на вселення до нього, тому звернулася до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила обставини, викладені в ньому. Крім того пояснила, що пішла від чоловіка в травні 2013 року, бо за півроку до цього їх стосунки суттєво погіршились, чоловік скандалив, бився. Ключ від хати був один і залишився у чоловіка, а ключ від хвіртки вона ОСОБА_5 віддала. Протягом 2010-2011 років неодноразово зверталась у міліції з приводу побиття її чоловіком, потім він просився і вони мирились, з жовтня 2012 року по травень 2013 року в міліцію не зверталась. Потім дізналась, що чоловік їй зраджував. На даний час ОСОБА_5 проживає в будинку по вул.Дзержинського, 12-А зі своєю співмешканкою та відповідачкою. Коли до будинку переїхала відповідачка, то теж почала її виживати і дітей, тому пішла проживати у ІНФОРМАЦІЯ_3, який найшла ще під час шлюбу з ОСОБА_5 і збиралась його викупити для старшого сина, отже перейшла жити туди. Зробила у будинку косметичний ремонт, перевезла туди всі речі і курей. Майно з чоловіком поділили добровільно. Але потім змінились умови оплати за цей будинок, зрозуміла, що купити його не зможе і переїхала в інший. На даний час не має постійного житла, хоча теоретично може проживати в будинку свого дядька в с. Капустинці, але там немає опалення, яке вони з ОСОБА_5 вирізали і продали, а частину поставили в будинку по вул.Дзержинського, 12-а. Раніше не подавала позов про вселення, бо не було до неї позову про виселення, її колишні чоловік і свекруха не чіпали, тому і вона їх не торкала. Зараз, у зв'язку з інфляцією, її матеріальний стан змінився і вона не має можливості винаймати житло, крім того, менший син іде до школи і вона хоче, щоб у нього було зареєстроване місце проживання. Хоча розуміє, що у двокімнатному будинку проживати з колишніми чоловіком та свекрухою, співмешканкою чоловіка нормально вони не зможуть. Намагалась вселитись в спірне житло уже як була справа про вселення, але ОСОБА_5 її не впустив, а відповідачку вона не бачила, тому до неї з цим питанням не зверталась, оскільки вона хвора і увесь час дома, а ОСОБА_5 навіть не пропустив у двір. Комунальних послуг за спірне житло не сплачувала з того часу як пішла з нього.

Відповідачка ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_8 позов не визнали. Відповідачка пояснила, що її син ОСОБА_5 і позивачка не ужилися між собою, вона знайшла квартиру і пішла з будинку добровільно, забравши дітей і речі. Ні вона, ні її син не виганяли з будинку ні позивачку, ні її дітей. Марина вирішила піти сама, бо не хотіла доглядати за нею і стосунки з чоловіком не склалися.

Третя особа ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні позову, пояснив, що позивачка виїхала з будинку сама, її і дітей ніхто не виганяв. Дійсно, під час сумісного життя вони сварились неодноразово, позивачка зверталась у міліцію, але потім вони мирились і заяву ОСОБА_1 забирала. В теперішній час у нього є співмешканка, стосунки з якою у них почалися в кінці травня 2013 року. В липні 2013 року він і позивачка розлучились, з того часу остання не намагалась ні зберегти сім'ю, ні повернутись у будинок. Уходячи добровільно забрала свої речі, він допомагав їх перевозити в буд. по вул. Прокопенка, який позивачка винайняла ще під час сумісного проживання. Приходила вселятись уже як у суді була дана справа, а до того з приводу вселення не зверталася. Взагалі, питання про вселення постало, коли мати звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про втрату права на житло.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідачки та її представника, третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Між стронами склалися правовідносини з приводу користування житлом на правах члена сім'ї власника, що регулюються Конституцією України, ЦК України, ЖК України.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

28 лютого 2009 року позивачка зареєструвала шлюб і ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про шлюб І-БП № 078303 від 28 травня 2013 (а.с.6), який Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 липня 2013 року між ними розірваний (а.с.7).

У період шлюбу 08 липня 2009 року позивачка народила сина ОСОБА_9, батьком якого у свідоцтві про народження І-БП № 089161 значиться ОСОБА_5 (а.с. 15).

Крім того позивачка має неповнолітнього сина від першого шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14).

У період шлюбу з ОСОБА_5 позивачка разом з дітьми проживала в ІНФОРМАЦІЯ_5, про що не заперечували в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5

Судом встановлено, що житловий будинок, розташований в м. Ромни Сумської області по вул. Дзержинського 12-А належить ОСОБА_10, що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 28 жовтня 1976 року (а.с.8) та технічним паспорт на житловий (а.с.9-11).

З будинкової книги для прописки громадян вбачається, що власником житлового будинку в м. Ромни по вул. Дзержинського 12-А, є відповідачка. Позивачка та діти ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстровані в будинку з 28.03.2009 року (а.с.12-13).

Свідок ОСОБА_11, яка є співмешканкою ОСОБА_12 пояснила, що товаришувала з позивачкою, яка на початку березня 2013 року розповідала їй, що стосунки у неї з чоловіком не склалися, тому вона має намір піти на квартиру. Потім вона познайомилась з ОСОБА_12 і з травня 2013 року у них почалися стосунки, а з серпня 2013 року, після розлучення ОСОБА_1 і ОСОБА_12 вона стала проживати в будинку по вул. Дзержинського, 12-А. На той час речей ОСОБА_1 і дітей там не було і жодного разу вона не приходила, щоб вселитись у будинок.

Свідок з боку позивачки ОСОБА_13 пояснила, що знає позивачку близько двох років, тобто з 2013 року. Познайомилась з нею через її куму ОСОБА_14, яка просила допомогти знайти ОСОБА_1 квартиру, що вона і зробила. Як позивачка уходила зі спірного житла - не знає, але знає зі слів самої позивачки, що життя їй там не було: чоловік її зраджував і виганяв з дому. Про це ОСОБА_1 їй розповіла навесні 2014 року. Вселитись позивачка намагалась нещодавно, проходили вони разом на вул. Дзержинського, 12-А, хвіртку відчинив ОСОБА_5 і сказав, що ключів не дасть і прогнав їх, ще й пригрозив, що викличе міліцію.

Однак такі пояснення свідка про обставини, які вона дізналась лише в 2014 році зі слів самої позивачки та її куми, не спростовують наступних висновків суду.

В справі є постанова судді Роменського міськрайонного суду від 18.03.2011 року про притягнення ОСОБА_12 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 17); відповідь МВ УМВС про повідомлення ОСОБА_1 щодо неправомірних дій відносно неї з боку чоловіка ОСОБА_12, останнє - 16.10.2012 року (а.с. 18); висновок від 19.03.2015 року по зверненню позивачки стосовно того, що ОСОБА_5 не пускає її до спірного житла (а.с. 40), з яких видно, що позивачка зверталась у міліцію з приводу поведінки третьої особи лише під час сімейного життя та протягом розгляду даної справи в суді, отже не є підтвердженням тієї обставини, що її навмисно виганяли з будинку. При цьому, жодних звернень щодо неправомірної поведінки відповідачки, яка б дала привід стверджувати, що остання перешкоджала проживанню позивачки в будинку по вул.Дзержинського, 12-А, суду взагалі не надано.

Суд вважає, що звернення ОСОБА_1 з даним позовом є способом захисту, оскільки на розгляді Роменського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання її втратившою право на житло, що підтвердили у судовому засіданні сторони і третя особа. При цьому сама позивачка пояснила, що доки її не чіпали і вона нікого не торкала.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, однак позивачка не надала доказів щодо перешкоджання проживання у будинку їй та її неповнолітнім дітям з боку його власниці - відповідачки по справі та третьої особи.

Тому, враховуючи вищевикладене, всі зібрані по справі докази, слід відмовити в задоволенні позову.

Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України слід залишити за сторонами, оскільки відповідачка не просила стягнути на її користь судові витрати у випадку відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.317, 319, 383 ЦК України, ст. 64, 156 ЖК України, ст. ст.10, 60, 61, 88, 212 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про вселення до житлового будинку, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня виготовлення 16 червня 2015 року повного тексту рішення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення - з дня отримання копії повного тексту рішення.

Суддя: підпис…

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_15