Справа №463/5073/14-ц
Провадження №2/463/227/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Віра», Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про скасування заборгованості, зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів, просить ухвалити рішення, яким скасувати протиправно нараховану заборгованість за надання послуг приєднаного теплового навантаження та зобов'язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» не направляти їй рахунки за надання таких послуг.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач ЛКП «Віра» пред'явила до неї вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. Вважає, що така заборгованість не може існувати. Будинок АДРЕСА_1 якого вона проживає, побудований у 1907р. з розрахунком на пічне опалення. В подальшому, його було переведено на централізоване опалення. При нарахуванні оплати постачання теплової енергії, комунальні підприємства не мали права користуватись та застосовувати двоставковий тариф, встановлений ВК ЛМР, а зобов'язані постачати споживачу теплову енергію на опалення за сезонним тарифом, принаймні в будинках, де нема потреб в утриманні гарячого водопостачання. Саме таким є будинок, в якому вона проживає, оскільки підігрів води у кожній квартирі, в тому числі її, здійснюється на індивідуальній основі за допомогою газової колонки. В такому випадку, вважає неможливим існування для їхнього будинку тарифу за приєднане теплове навантаження. Включення у собівартість наданих послуг та проведення обрахунку заборгованості з врахуванням тарифу на приєднане теплове постачання, за відсутності послуг гарячого водопостачання, вважає неправомірним. Крім того, на даний час нею не підписувався договір про послуги з теплопостачання, і відповідно, на її думку, будинок, як і квартира в якій вона проживає, не може отримувати теплової енергії. За таких обставин, у неї відсутній обов'язок здійснювати плату за ці послуги.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлений нею позов, дала пояснення аналогічні вищенаведеним і просить такий задовольнити.

Представники відповідачів - ЛКП «Віра» та ЛМКП «Львівтеплоенерго» в останнє судове засідання не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Будучи присутніми в попередніх судових засіданнях висловили свою думку про те, що заборгованість стягнута судовим рішенням і в межах іншої справи перевірено підставність нарахування оплати за послуги, тому позов ОСОБА_2 є безпідставним. Враховуючи зібрані у справі докази, думку позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідачів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно розрахунку заборгованості за надані послуги з центрального опалення (а.с.5), у позивача перед відповідачем існує заборгованість в розмірі 4820,51 грн., яка виникла за період з січня 2010р. по лютий 2013р.

Основні принципи встановлення та застосування цін і тарифів та організація контролю за їх дотриманням закріплено в Законі України «Про ціни та ціноутворення».

Згідно з приписами статей 6-9 Закону України «Про ціни і ціноутворення», в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи. Вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів, послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів. Державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються на ресурси, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, на товари і послуги, що мають вирішальне значення, а також на продукцію, товари і послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами України.

Відповідно до приписів статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад віднесені повноваження з встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Статтею 20 Закону України «Про теплопостачання» унормовано, що тарифи на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

За приписами ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, окрім іншого, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до Закону.

Державне регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги здійснюється, зокрема, шляхом нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку - ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Тарифом (ціною) на теплову енергію, згідно із ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», є грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Тарифи на теплову енергію та на надання послуг з централізованого опалення і з підігріву води встановлено Рішенням ЛМР № 930 від 02.09.2008р., з подальшими змінами, «Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання, враховуючи економічно обґрунтовані витрати на їх виробництво, транспортування та постачання». Вказане рішення було скасованим ухвалою Львівської міської ради від 27.06.2013р. № 2437, проте така ухвала міської ради, скасована постановою Галицького районного суду м. Львова від 14.11.2013р. Дане судове рішення суду першої інстанції ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014р. залишено без змін, що в свою чергу, спростовує позицію сторони позивача про неможливість застосування до розрахунку заборгованості двоставкового тарифу.

Згідно з додатком до даного рішення міської ради, для споживачів, оснащених вузлами обліку теплової енергії, встановлених на індивідуальних та центральних теплових вузлах, визначено двоставковий тариф на теплову енергію, а відповідно до примітки до додатку 1 даного рішення, тарифи на теплову енергію розраховано на 1 кв.м з річної плати за одиницю приєднаного теплового навантаження івключає він в себе витрати на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Тобто, в тариф на гаряче водопостачання та теплову енергію для опалення закладено як вартість фактичної спожитої теплової енергії, так і вартість за приєднане теплове навантаження.

Згідно з Правилами надання і погодження технічних умов на підключення до теплових мереж, затвердженими Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.10.2009р. № 334, приєднане теплове навантаження споживача, це навантаження, яке відповідає сумі максимальних теплових потоків на опалення, вентиляцію, кондиціювання, на технологічні потреби та середньогодинних теплових потоків гарячого водопостачання, визначене проектом.

Відтак, вартість за приєднане теплове навантаження є складовою тарифу на теплову енергію, який встановлюється органом місцевої влади у порядку передбаченому чинним законодавством.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Оскільки вартість за приєднане теплове навантаження є лише складовою тарифу на теплову енергію, а остання вважається товарною продукцією купівлі-продажу, яка включає в себе не лише послуги з підігріву питної води, а й інші послуги спрямовані на задоволення господарських і технологічних потреб споживачів, відсутність у позивача послуги гарячого водопостачання не є підставою для виключення з розрахунку заборгованості вартості за приєднане теплове навантаження.

Як наслідок, такий розрахунок не може бути визнаний неправомірним, і не може бути скасований.

У період виникнення заборгованості, ЛМКП «Львівтеплоенерго» правомірно здійснював нарахування вартості спожитої теплової енергії за двоставковим тарифом з врахуванням вартості за приєднане теплове навантаження, що в сукупності доводить необґрунтованість позовних вимог і відсутність правових підстав для їх задоволення.

На підставі наведеного, та керуючись ст. ст. 10,27,60,61,88,131,169,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Віра», Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про скасування протиправно нарахованої заборгованості за послуги, які не надаються, зобов'язання Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» не надсилати рахунки за приєднане теплове навантаження - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.