АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3532/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1941/15Головуючий у 1-й інстанції Юхно С.П. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Дорош А.І., Мартєва С.Ю.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 21 травня 2015 року

по справі за скаргою ОСОБА_2, яка подана в його інтересах представником за довіреністю ОСОБА_3, про визнання неправомірними дій державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_4, зобовязання скасувати арешт коштів боржника, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду зі вказаною скаргою, в обґрунтування якої зазначав, що на виконанні в Ленінському ВДВС Полтавського МУЮ перебуває виконавче провадження № 45826338 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 2343 грн. 60 коп. Державний виконавець, в порушення вимог ст. 72 Закону України «Про виконавче провадження», постановою від 05 січня 2015 року наклав арешт на картковий рахунок на який перераховується допомога по безробіттю. Скаржник вважає такі дії державного виконавця неправомірними, а відтак просив суд задовольнити вимоги скарги.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 21 травня 2015 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на звернення зі скаргою відмовлено.

Також відмовлено й у задоволенні скарги ОСОБА_2, яка подана в його інтересах представником за довіреністю ОСОБА_3, про визнання неправомірними дій державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_4, зобовязання скасувати арешт коштів боржника.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити його скаргу на дії державного виконавця, поновивши йому строк звернення до суду.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що остання підлягає до задоволення за наступних підстав.

Згідно п.2 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 12 листопада 2014 року Ленінський районний суд м. Полтави на виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення коштів видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 2343 грн. 60 коп.

12 грудня 2014 року державний виконавець Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_4 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 45826338 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 2343 грн. 60 коп.

05 січня 2015 року державний виконавець винесла постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку ПГРУ КБ «ПриватБанк» 183208.

Згідно довідки Полтавського міського центру зайнятості від 20 травня 2015 року № 02-1837 ОСОБА_2 з 12 лютого 2014 року зареєстрований як безробітній та з 19 лютого 2014 року йому призначено виплату допомоги по безробіттю, виплата якої припинена 14 лютого 2015 року, дана допомога перераховувалась на рахунок банку № 0103.

Як вбачається з Інформації Полтавського міського центру зайнятості та виписки ПАТ «ПриватБанк» від 18 травня 2015 року допомога по безробіттю ОСОБА_6 перераховувалась на картку № 183208.

Стаття 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника Так вказана норма передбачає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт.

Згідно ст. 72 вказаного Закону на допомогу по державному соціальному страхуванню, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу інвалідам з дитинства, призначену відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», стягнення може бути звернено тільки за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також втратою годувальника.

Врахувавши обставини справи та вказані норми Закону, місцевий суд дійшов вірного висновку про неправомірність дій державного виконавця при винесенні постанови про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на кошти, що містяться на картці № 183208, яка відкрита на імя ОСОБА_2, оскільки на неї перераховувалась допомога по безробіттю.

При цьому, постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що про наявність постанови про накладення арешту на грошові кошти, заявник дізнався 29 січня 2015 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується його підписом про ознайомлення, а відтак вважав, що на момент звернення до суду, 21.04.2015 року, зі скаргою, скаржником пропущено 10 денний строк на оскарження цієї постанови, оскільки доказів поважності причин пропуску на звернення до суду із скаргою скаржником не надано, тому відсутні причини для його поновлення.

Однак повністю погодитись з таким висновком місцевого суду не можна.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважності причин пропуску строку на вчинення окремих процесуальних дій. Вони оцінюються у кожній конкретній справі, виходячи із фактичних обставин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, до подачі скарги до суду, з моменту дізнання про винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на його кошти, звертався до органів прокуратури, виконавчої та державної влади з метою захисту свого порушеного права, а за розглядом таких звернень йому було розяснено право судового вирішення спору.

Зазначене свідчить про намагання скаржника досудового врегулювання спору та розцінюється колегією суддів як поважність причин пропуску строку на оскарження дій державного виконавця, оскільки весь цей період супроводжувався його наміром оскаржити дії державного виконавця.

При цьому, ухвала про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2014 року та постанова про арешт коштів боржника від 05.01.2015 року була отримана ОСОБА_2 особисто лише 10.04.2015 року, а зі скаргою до суду останній звернувся 18.04.2015 року (а.с. 6).

Враховуючи викладене, місцевим судом належним чином не дослідженні причини пропуску строку для оскарження дій державного виконавця; не враховано їх поважність, що, в свою чергу, суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо доступу до судового захисту.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової про задоволення скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця та про поновлення йому строку звернення до суду.

Керуючись п. 1 ч.2 ст.307, п. 2 ч. 1 ст. 312, 313, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 21 травня 2015 року скасувати

Постановити нову ухвалу.

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Поновити йому строк на право звернення до суду з даною скаргою.

Визнати дії державного виконавця Ленінського відділу ДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_4 щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2, що знаходяться на картковому рахунку № 183208 в ПАТ «КБ «Приватбанк» неправомірними.

Зобовязати державного виконавця Ленінського відділу ДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_4 зняти арешт із зазначеного карткового рахунку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ________________ ОСОБА_1