РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. ХерсонКомсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Скрипніка Л.А.,

за участю секретаря Філіпенко І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

встановив:

Позивачі звернулись із позовом до відповідача, в якому просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку в даній квартирі; судовий збір покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивують тим, що відповідач зареєстрований у квартирі, яка належить позивачам на праві приватної спільної сумісної власності. Відповідач за місцем реєстрації не проживає з грудня 2008 року, участі у веденні спільного господарства та утримання вказаного приміщення не бере, взагалі фактично проживає за іншою адресою. На постійні вимоги позивачів знятись з реєстраційного обліку відповідач не реагує. Своїми діями відповідач порушує право спільної сумісної власності позивачів, оскільки будучи зареєстрованим комунальні послуги не сплачує.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд позовної заяви без його участі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги фактично визнав, та не заперечував щодо їх задоволення.

Вивчивши подані докази на підтвердження позовних вимог, заслухавши пояснення позивачів, відповідача та допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин.

Позивачам на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 16.12.2000р.

Як вбачається із довідки ОСББ «Мир» позивачі та відповідач зареєстровані за вказаною адресою.

Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою понад один рік підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження майном. Ст.319 ЦК України надає право власнику володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України, ст.48 Закону України «Про власність»). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 405 вказаного Кодексу, визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За приписами ч. 2 вказаної статті, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі, викладеного, враховуючи, що відповідач по справі більше року з часу звернення позивача із розглядуваною судом позовною заявою, відсутній за місцем реєстрації та не користуються спірним житловим приміщенням, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 5, 11, 60, 88, 174, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 понесені позивачами по справі та документально підтверджені судові витрати в сумі 243,60 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона. Особи, які брали участь у розгляді справи та не були присутні під час судового засідання можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Л.А. Скрипнік