АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1055/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватної фірми „Проспектбуд, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача житлово-будівельний кооператив „Фенікс про визнання майнових прав та визнання недійсним договорів з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2015 року, -

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ПФ „Проспектбуд (далі фірма) зі збільшеними під час судового розгляду позовними вимогами, про визнання майнових прав на обєкт незавершеного будівництва квартиру №103, розташовану в будинку №75/1 по вулиці Водопровідній в м. Хмельницькому, визнання недійсними інвестиційного договору №122 від 26.10.2010 року та додаткової угоди №1 від 27.10.2010 року до вказаного інвестиційного договору, укладених між відповідачами.

На обґрунтування позову зазначила, що на підставі інвестиційного договору, укладеного між нею та ПФ „Проспектбуд вона внесла необхідні кошти за вказану квартиру, отримавши таким чином майнові права на останню. Однак ОСОБА_3 заперечує її право, оскільки на підставі іншого інвестиційного договору, також укладеного між нею та ПФ „Проспектбуд вона вважає, що всі речові права, повязані зі спірною квартирою, належать їй.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року позову було задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 майнові права на обєкт незавершеного будівництва в житловому будинку по вулиці Водопровідній, 75/1 в м. Хмельницькому на квартиру №103, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3379 грн. судових витрат. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила, що судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення суду та відмові у позові. Так судом безпідставно, не мотивовано було відмовлено у його клопотанні про призначення судових експертиз для зясування справжності інвестиційного договору №50 від 30.12.2005 року та довідки №11 від 15.02.2013 року, які є доказами в справі, достовірність яких викликає у неї великі сумніви. Суд неправомірно відмовив у розгляді заяви про фальшивість доказів, поданої її представником в порядку ч. 2 ст. 185 ЦПК України, про витребування та дослідження в судовому засіданні книги обліку вихідних документів, оригіналів вищевказаних договору та довідки. Не вирішено питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, хоча відповідна письмова заява була подана в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції. Невірно вирішено питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, оскільки ОСОБА_1 просила суд стягнути їх солідарно з обох відповідачів, однак в оскаржуваному рішенні суду вказано про стягнення судових витрат лише з неї. Суд не врахував, що спірні правовідносини в даному випадку виникли зі створення нового нерухомого майна, право власності на яке виникає з моменту його прийняття в експлуатацію та державної реєстрації. Захист цивільного права позивача шляхом визнання майнового права на обєкт незавершеного будівництва не відповідає вимогам ст. 15 ЦПК України, оскільки захисту підлягають порушені права, а не права, які можуть бути порушені в майбутньому. При ухваленні рішення судом також не було прийнято до уваги тієї обставини, що в справі відсутні належні та допустимі докази оплати позивачем вартості спірної квартири, а саме банківські документи щодо перерахування відповідних сум ОСОБА_1 на рахунок ПФ „Проспектбуд.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та надав додаткові пояснення.

Представник позивача в суді заперечила проти апеляційної скарги та підтримала рішення суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що 30.12.2005 року між ОСОБА_1 та ПФ „Проспектбуд було укладено інвестиційний договір №50 на участь у будівництві житлового будинку у м. Хмельницькому, відповідно до умов якого інвестор ОСОБА_1 приймає пайову участь у будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною будівельною площею 67,58 кв.м. шляхом сплати 100% вартості квартири. Загальна розрахункова вартість квартири на момент укладення договору складає 270320 грн.

26.10.2010 року між ПФ „Проспектбуд та ОСОБА_3 укладено інвестиційний договір №122, предметом якого є інвестування у будівництво вищевказаної квартири загальною площею 67 кв.м. за розрахунковою вартістю квартири 414540 грн.

27.10.2010 року між ПФ „Проспектбуд та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до вищевказаного інвестиційного договору №122, відповідно до якої грошові кошти в сумі 414540 грн., сплачені ОСОБА_3 на виконання договору №7 від 15.10.2009 року, укладеного між ними, зараховані в рахунок зобовязання останньої по сплаті грошових коштів фірмі за договором №122 від 26.10.2010 року.

Відповідно до умов договору №7 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 15.10.2009 року, укладеного між ПФ „Проспектбуд та ОСОБА_3, остання зобовязалася перерахувати фірмі грошові кошти за квартиру №102 площею 65,8 кв.м., що по вул. Подільській, 10/1 в м. Хмельницькому після здачі житлового будинку в експлуатацію, який за планом мав відбутися в 4 кварталі 2011 року. Розмір першого внеску за договором передбачений в сумі 414540 грн.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Частиною 1 статті 627 вказаного Кодексу встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 цього ж Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що право позивача на спірне приміщення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні відповідно до досліджених судом належних та допустимих доказів, на підставі норм чинного законодавства, в той час як заперечення права з боку відповідача не має правового підґрунтя.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтями 58, 59 ЦПК України, зокрема, встановлено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні були досліджені докази, які обєктивно свідчать про правомірність вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею майнового права на обєкт незавершеного будівництва квартиру АДРЕСА_2.

Це, зокрема, договір від 30.12.2005 року №50, укладений між ОСОБА_1 та ПФ „Проспектбуд, на підставі якого позивач прийняла пайову участь у будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, загальною будівельною площею 67,58 кв.м. шляхом сплати 100% вартості вказаної квартири з метою отримання її у власність після прийняття будинку в експлуатацію.

В меморіальних ордерах, виданих АКБ „Укрсоцбанк, визначено, що протягом 2006-2008 років ОСОБА_1 сплатила з власного рахунку в цьому банку на рахунок ПФ „Проспектбуд повну вартість спірної квартири 337900 грн. та вартість іншої квартири №5 у цьому ж будинку в сумі 355450 грн.

Відповідно до виписок з банківських рахунків, наданих ПАТ „Укрсоцбанк на запит суду, вказані кошти були сплачені позивачем на рахунок ПФ „Проспектбуд (а.с. 134-153).

В довідці №11 від 15.02.2013 року за підписом директора ПФ „Проспектбуд ОСОБА_5 вказується про повну оплату ОСОБА_1 фактичної вартості спірної квартири в сумі 337900 грн., яка буде передана їй у власність після вводу будинку в експлуатацію.

Зі змісту додатку до акту передачі незавершеного будівництва 162-х квартирного житлового будинку по вул. Водопровідній, 75/1 у м. Хмельницькому від 03.04.2013 року з балансу ПФ „Проспектбуд на баланс ЖБК „Фенікс вбачається, що ОСОБА_1 внесена в реєстр інвесторів вказаного будинку по квартирах №5 та №103, із вказівкою про оплату вартості квартир, зокрема, вартості квартири №103 в розмірі 337900 грн. (а.с. 190-193).

В п. 14.6. інвестиційного договору №122 від 26.10.2010 року, укладеного між ПФ „Проспектбуд та ОСОБА_3 зазначено, що до офіційного введення в експлуатацію житлового будинку по вул. Водопровідній, 75/1 за інвестором (ОСОБА_3В.) зберігаються майнові права на 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3.

Ці докази були досліджені судом з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав сумніватися у їх достовірності колегія суддів не вбачає.

Посилання апелянта на те, що меморіальні ордери не є належними документами, які підтверджують проведення оплати позивачем саме за спірну квартиру безпідставні, оскільки Законом України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні передбачено визначення меморіального ордеру як розрахункового документу, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій. Ініціювання переказів здійснюється, зокрема, за меморіальним ордером. Слід також зауважити, що дані, які містяться в меморіальних ордерах, підтверджені іншими належними та допустимим доказами, які зазначені вище по тексту.

Крім того листом №201.7-15/67-22677 від 18.11.2013 року ПАТ „Укрсоцбанк повідомив ОСОБА_1 про те, що копії квитанцій про внесення платежів на користь ПФ „Проспектбуд надати не має можливості, оскільки закінчився термін зберігання касових документів, замість чого на підтвердження платежів на користь вказаного підприємства надав копії ордерів (а.с. 75).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Вказана норма не регулює питання визнання судом доказу фальшивим, а надає можливість особі ставити перед судом питання про виключення конкретного обєкту з числа доказів, і вирішувати справу на підставі інших доказів.

Твердження апелянта про фальшивість договору від 30.12.2005 року №50 та довідки №11 від 15.02.2013 року є необґрунтованим, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи судом першої інстанції, тому суд правомірно прийняв до уваги ці документи в якості належних та допустимих доказів, які підтвердили доводи позивача.

Відмовляючи ОСОБА_3 у призначенні судових почеркознавчої та технічної експертиз документів суд діяв відповідно до вимог ст. 143 ЦПК України та правильно виходив з того, що з урахуванням характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами, обставин справи, їх проведення є недоцільним, а достовірність вищевказаних договору та довідки підтверджується іншими доказами.

Відповідно до ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В письмовій заяві, поданій до суду першої інстанції відповідач ОСОБА_3 вказала на сплив позовної давності для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду, в звязку з чим просила суд відмовити у задоволенні позову.

Таке твердження відповідача є помилковим, оскільки враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, а саме, оспорювання права позивача на квартиру з боку відповідача ОСОБА_3, слід дійти висновку, що перебіг строку позовної давності в даному випадку розпочався в листопаді 2013 року, тобто тоді, коли ОСОБА_1 було відмовлено у включенні її до членів ЖБК „Фенікс в звязку з тим, що ОСОБА_3 також заявила свої права на спірне нерухоме майно.

ЖБК „Фенікс був створений в лютому місяці 2013 року особами, які вклали кошти в будівництво житлового будинку по вул. Водопровідній, 75/1 в м. Хмельницькому ПФ „Проспектбуд, однак в звязку з неможливістю останньої завершити будівництво будинку, вирішення цього питання взяв на себе цей кооператив. Членами кооперативу є особи, які уклали договори дольової участі на будівництво вказаного будинку.

Враховуючи дату подання позову до суду серпень 2014 року, строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України в даному випадку не можна вважати пропущеним.

Слід також зауважити, що ОСОБА_1 в повній мірі виконала умови договору № 50 від 30.12.2005 року, провела оплату вартості спірної квартири в обумовлений договором строк, протягом 2006-2008 років, при плановому введенні квартири в експлуатацію 4 квартал 2009 року. В той же час як ОСОБА_3 лише 27.10.2010 року уклала договір на дольове будівництво спірної квартири з ПФ „Проспектбуд, хоча на той час був чинним і є чинним до цього часу договір №7 від 15.10.2009 року, укладений між цими ж особами щодо купівлі-продажу майнових прав на квартиру №102 площею 65,8 кв.м., що по вул. Подільській, 10/1 в м. Хмельницькому. Грошові кошти в сумі 414540 грн. були сплачені ОСОБА_3 15.10.2009 року відповідно до квитанції №2178097, в якій призначення платежу визначено як договір № 7 від 15.10.2009 року, тобто за квартиру АДРЕСА_4.

Таким чином майнове право позивача на спірне приміщення виникло ще до того, як на це майно стала претендувати ОСОБА_3

Згідно зі ст. 190 ЦК України майном, як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Посилання апелянта на те, що нею не було порушено прав позивача, які підлягають захисту в порядку ст. 15 ЦПК України, оскільки в останньої не виникло права власності на спірну квартиру безпідставне. В даному випадку, з урахуванням також норм Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, ОСОБА_1 набула майнове право на обєкт незавершеного будівництва, яке не є правом власності на квартиру, як закінчений нерухомий обєкт в розумінні ст. 331 ЦК України. ОСОБА_3 оспорює таке право ОСОБА_1, оскільки в запереченнях на позовні вимоги останньої стверджувала, що саме у неї виникло таке право на спірне майно, в звязку з чим вона має право на вступ в члени ЖБК „Фенікс, як єдиний законний інвестор квартири № 103 в житловому будинку № 75/1 по вулиці Водопровідній в м. Хмельницькому, що повністю внесла її вартість забудовнику.

Судові витрати були розподілені судом між сторонами з дотриманням вимог ст. 88 ЦПК України.

Питання розподілу між сторонами судових витрат вирішується судом незалежно від клопотання учасників процесу, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог, їх пропорційність та інші обставини, встановлені ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Постановою ВСУ від 21.11.2012 року, №6-101цс12 визначено, що з урахуванням преамбули та ст. 1 Закону України „Про інвестиційну діяльність, участь особи у будівництві багатоквартирного житлового будинку не є інвестиціями в розумінні вищевказаного Закону.

Таким чином посилання в рішенні суду на норми Закону України „Про інвестиційну діяльність є помилковим.

Оскільки вказане порушення норм матеріального права судом не вплинуло на правильність вирішення справи, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, слід прийти до висновку про можливість залишення рішення суду без змін за наявності такого порушення.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 19