Справа № 505/2319/15-ц
Провадження № 2/505/1085/2015
15.06.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області
повна назва суду
в складі: головуючого - судді Драгомерецької К. П судді_______________________________________
судді ______________________________________
при секретарі Марченко Н. Б.,
та адвоката (ів) представника громадськості
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області цивільну справу за позовом
НОВОСЕЛІВСЬКОЇ ОСОБА_2
про визнання права власності на майно за договором
До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернулася ОСОБА_1 до Котовської міської ради про визнання права власності на майно.
З огляду на вищенаведене позивач просить суд визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на вказаний будинок, визнати договір купівлі-продажу цілого житлового будинку за вказаною адресою, який мав місце 03.04.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та приміщеннями, що розташований за адресою: Одеська обл., Котовський р-н, с. Новоселівка, вул. Садова , 89.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві.
Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З'ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно зі ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
За таких умов, договір купівлі-продажу житлового будинку потребує обов'язкового нотаріального посвідчення та з 01.01.2013 року не потребує обов'язкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, внаслідок недотримання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна вимог лише щодо його нотаріального посвідчення, такий договір може вважатися укладеним в силу норм ч. 3 ст. 640 ЦК України.
В свою чергу правила ч. 2 ст. 220 ЦК України вказують, що передбачена можливість визнання договору дійсним у разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, не поширюються на правочини, які згідно закону для їх дійсності потребують обов'язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації, так як момент його укладення пов'язується законодавцем саме з державною реєстрацією.
Відповідно до п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.03.1981 року, посвідченого секретарем Новоселівської сільської ради за реєстром № 34, власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Одеська обл., Котовський р-н, с. Новоселівка, вул. Садова , 89 являється ОСОБА_3
Згідно свідоцтва про смерть І-ЖД № 418683 ОСОБА_3 помер 26.04.2015 року.
Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Відповідно до ч. 3. ст. 3 вказаного Закону, реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК таЗаконом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Ч.1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Розпискою від 03.04.2015 року ОСОБА_3, наявною в матеріалах справи, підтверджується факт сплати позивачем коштів за договором купівлі-продажу.
На підставі викладеного та керуючись ст. 48 ЗУ «Про власність», ст.ст. 220, 317, 328, 334, 655 ЦК України, ст.ст. 3, 107, 118, 119,130, 174, 212,213 ЦПК України, суд -
Визнати за ОСОБА_4, яка померла 26.04.2015 року право приватної власності на житловий будинок з господарськими приміщеннями, що розташований за адресою: Одеська обл., Котовський р-н, с. Новоселівка, вул. Садова , 89
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Одеська обл., Котовський р-н, с. Новоселівка, вул. Садова , 89, укладений 03.04.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на житловий будинок з господарськими приміщеннями, що розташований за адресою: Одеська обл., Котовський р-н, с. Новоселівка, вул. Садова , 89.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили протягом десяти днів з дня отримання відповідачем його копії та у випадку якщо ним не було подано до суду першої інстанції у встановлені ст. 228 ЦПК України строки заяви про його перегляд.
Суддя К.П. Драгомерецька