У х в а л а

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області про зміну формулювання причин звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі разом з компенсацією, виплату грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 05 липня 2001 року вона була прийнята до відділення Фонду в м. Свердловськ, з 01 жовтня 2001 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу відшкодування шкоди потерпілим у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Свердловськ Луганській області. У зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань за трудовим договором, зокрема з виплати заробітної плати, вона 28 листопада 2014 року подала заяву про звільнення її із займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, пред'явивши вимогу про проведення розрахунку при звільненні та виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку. Посилаючись на те, що подання в.о. начальника відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Свердловськ про її звільнення було оформлено заднім числом, при цьому її звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, позивач просила суд, із урахуванням уточнених позовних вимог: змінити формулювання причин звільнення її з роботи на «звільнена за власним бажанням у зв'язку із порушенням власником законодавства про працю на звільнення - за ч. 3 ст. 38 КЗпП України»; стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, з компенсацією за затримку, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 11 352 грн 87 коп., вихідну допомогу у розмірі 10 611 грн 54 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 5 757 грн 20 коп та 15 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_4 з роботи у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Свердловськ Луганській області із «звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» на «звільнена за власним бажанням у зв'язку із порушенням власником законодавства про працю, ч. 3 ст. 38 КЗпП».

Стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати у розмірі 11 021 грн 26 коп. та вихідну допомогу у розмірі 10 611 грн 54 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 24 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області на користь ОСОБА_4 заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В інші частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди та рішення апеляційного суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з заробітної плати та вихідної допомоги та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із безпідставності позовних вимог в цій частині, при цьому вірно зазначивши, що управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області не є належним відповідачем.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко