АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/114/14-ц Номер провадження 22-ц/786/134/15Головуючий у 1-й інстанції Якимець Т.Є. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Прядкіної О.В.,

За участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб - Колективного підприємства "Хорольська фабрика "Промінь", про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 8 квітня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу паїв КП «Хорольська фабрика «Промінь», на суму 3 424,37 грн.

На виконання умов даного договору ОСОБА_3 під впливом тяжких сімейних обставин підписала пайову книжку, що слугувало підставою для внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру, у свою чергу, вважає, що ОСОБА_4 не набув прав покупця за вказаним договором, оскільки на підтвердження наміру укласти договір не сплатив позивачці грошових коштів, не отримав обумовлених договором паїв та акту прийому-передачі з ОСОБА_3 не підписав.

Вважає, що спірний договір є недійсним, оскільки підписаний фізичною особою, яка не узгодила його підписання з усіма співвласниками, грошові кошти позивачкою не було отримано, а умовами договору сторони не погодили його предмету (кількість паїв) та терміну виконання сторонами своїх обов'язків.

Крім того, зазначає, що на підставі спірного договору ОСОБА_4 було передано більшу частину пайового фонду підприємства, активи якого в цінах 2002 року складали 1 479 000 грн.

З урахуванням поданих уточнень позовних вимог просив визнати недійсним договір б/н від 8 квітня 2002 року та у порядку реституції скасувати виписану КП «Хорольська фабрика «Промінь» пайову книжку №1 ОСОБА_4 та відповідний запис в Єдиному державному реєстрі на суму 3 424,37 грн. та повернути у власність ОСОБА_3 суму пайового капіталу за недійсним правочином та судові витрати.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 квітня 2014 року у позові відмовлено.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, що 8 квітня 2002 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу паїв КП «Хорольська фабрика «Промінь» на загальну суму 3 424,37 грн., за змістом п. п. 2.1., 2.5 умов якого ОСОБА_4 сплачує вказану суму ОСОБА_3 та набуває прав власності на кількість паїв за кількістю паїв, указаних в п. 1.1., за вартістю 3 424,37 грн.

Пред'являючи позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 8 квітня 2002 року, ОСОБА_3 посилалась на відсутність погодження всіх учасників колективного підприємства на відчуження паїв КП «Хорольська фабрика «Промінь», неотримання нею від ОСОБА_4 грошових коштів за оспорюваним договором, непогодження сторонами кількості паїв, що передаються новому власнику, не проведення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу паїв та укладення цього договору ОСОБА_3 під впливом тяжких обставин.

Відмовляючи у позові, місцевий суд виходив з того, що при укладенні договору купівлі-продажу паїв сторони узгодили всі істотні умови договору, позивачкою було передано відповідачу документи на паї, відповідач користується ними, що не заперечується сторонами, а спір щодо належного виконання договору у частині його оплати не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦК Української РСР( чинної на час укладення угоди купівлі-продажу) недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Статтею 153 ЦК Української РСР (чинної на час укладення угоди купівлі-продажу) передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (чинної на час укладення угоди купівлі-продажу) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Також, частинами 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 набула у власність вказані паї на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 2002 року (а.с. 24), придбавши у попередніх власників колективного підприємства майнові паї КП «Хорольська фабрика «Промінь» на суму 3 551,44 грн., сплативши співвласникам підприємства вартість паїв за реєстром (а.с. 25-27). У подальшому дані паї були нею відчужені на користь відповідача ОСОБА_4 на підставі оспорюваного ОСОБА_3 договору купівлі-продажу від 8 квітня 2002 року.

Згідно протоколу загальних зборів співвласників КП «Хорольська фабрика «Промінь» від 30 червня 2002 року, на яких ОСОБА_3 була присутня та доповідала, як голова підприємства про фінансово-господарську діяльність КП «Хорольська фабрика «Промінь», надано дозвіл на продаж частки паїв ОСОБА_3 на загальну суму 3 424,37 грн. ОСОБА_4 з подальшим включенням його до списку співвласників підприємства для покращення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Таким чином, позивачці впродовж наступних неповних трьох місяців було відомо про реальні наслідки укладення з ОСОБА_4 такої угоди, умови якої нею були повністю виконаними. Так, жодною зі сторін не заперечується, що на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу паїв від 8 квітня 2002 року та проведення загальних зборів співвласників КП «Хорольська фабрика «Промінь» від 30 червня 2002 року, ОСОБА_4 була видана пайова книжка №1 на загальну суму 3 424,37 грн. (а.с. 33).

Посилання апелянта відносно того, що оспорюваний договір купівлі-продажу паїв колективного підприємства укладено позивачкою на вкрай невигідних для себе умовах (з ціною договору 3 424,37 грн.), ОСОБА_3 фактично було відчужено на користь ОСОБА_4 майно (активи) КП «Хорольська фабрика «Промінь» на суму 935 000 грн. станом на 2002 рік, є безпідставним, оскільки предметом договору купівлі-продажу майнових паїв є пайові книжки (цінні папери), а не майно, яке перебуває у спільній частковій власності співвласників колективного підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК Української РСР (чинної на час укладення угоди купівлі-продажу) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», яка була чинна на час укладення договору купівлі-продажу, при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК Української РСР суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. Збігом тяжких обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня нужденність, хвороба і т. ін.), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах.

З огляду на вимоги ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім свідчень ОСОБА_3 та медичних довідок (виписки епікриз, виписки із амбулаторної карти ОСОБА_5, а.с. 90-99), у матеріалах справі відсутні будь-які докази того, що продаж паїв КП «Хорольська фабрика «Промінь» був вимушеним для ОСОБА_3 кроком, пов'язаним з хворобою її чоловіка та знаходження позивачки у зв'язку з цим, у вкрай тяжкому матеріальному становищі. Тому, підстав вважати, що оспорювана угода купівлі-продажу паїв укладена під впливом тяжких для ОСОБА_3 обставин не вбачається. Крім того, фактично продаж позивачкою паїв було здійснено за тією ж ціною, за якою ОСОБА_3 придбавала паї менш ніж за два місяці до цього, на що вірно звернуто увагу місцевим судом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог відповідає обставинам справи та нормам матеріального й процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення місцевого суду відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: В.А. Чічіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

О.В. Прядкіна

З оригіналом згідно:

суддя В.А. Чічіль