Справа № 461/1691/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/3794/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства Княже місто на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства Княже місто, Львівської міської ради про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства Княже місто, Львівської міської ради про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на користь ОСОБА_3 9 553 гривні 10 копійок матеріальної шкоди, 1000 гривень 00 копійок моральної шкоди, 261 гривню 63 копійки судових витрат, а всього 10 814 гривень 73 копійки.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ЛКП «Княже місто».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та не обґрунтованим та постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що експертиза автотранспортного засобу, була проведена в односторонньому порядку без залучення представника відповідача, а у матеріалах справи відсутні докази попередження апелянта про день, час та місце проведення такого огляду. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на протиправну поведінку працівників ЛКП, що спричинило пошкодження автомобіля позивача. Також, судом не взято до уваги що позивачем було порушено правила паркування його автомобіля відповідний факт зафіксовано протоколом огляду місця події, та відображено на фотографіях, які містяться в матеріалах справи. Тому слід вважати, що пошкодження майна виникло з вини позивача оскільки позивач міг уникнути падіння частини оздоблення та будівельних матеріалів, що відкололися від балкону, якщо б не порушив правил паркування. Крім того, предявляючи вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної та позивача ОСОБА_3, який заперечив щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок пошкодження автомобіля позивача йому було завдано матеріальної і моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Матеріалами справи та судом встановлено, що автомобіль НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО233712 (а.с. 6), серед особливих відміток у якому зазначено, що має право керування ОСОБА_3

Відповідно до частини 3 статті 386, статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в період з 06 на 07 січня 2015 року був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2, внаслідок падіння на нього частини оздоблення та будівельних матеріалів, що відкололись від балкону 3-го поверху будинку №3 по вул. Саксаганського у м. Львові. Даний факт не заперечується апелянтом.

Крім того, факт пошкодження автомобіля підтверджується протоколом огляду транспортного засобу та фотоматеріалами (а.с.25,28-31).

Згідно звіту №01/01 про оцінку транспортного засобу від 13.01.2015р. (а.с.14-17), вартість ремонту автомобіля НОМЕР_2 на дату оцінки складає 9553,10 грн.

Згідно звіту №01/01/1 про оцінку транспортного засобу від 13.01.2015р. (а.с.23-24), величина втрати товарної вартості автомобіля НОМЕР_2 на момент дослідження складає 4211,85 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з приводу пошкодження автомобіля НОМЕР_2 звертався в Галицький РВ ЛМУ ГУ МВС України (а.с.5).

В судовому засіданні як суду першої інстанції так і в апеляційному суді встановлено, що будинок №3 по вул. Саксаганського, 3 в м. Львові перебуває на обслуговуванні ЛКП «Княже місто», чого представник останнього в судовому засіданні не заперечив.

Відповідно п.4 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року №529, до таких належить, зокрема поточний ремонт конструктивних елементів та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків).

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Із врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції задовольняючи частково позов прийшов до вірного висновку, що внаслідок бездіяльності ЛКП «Княже місто», яке проявлялось у невиконанні свого обовязку щодо поточного ремонту конструкцій елементів будинку позивачу була завдана матеріальна шкода.

Крім того, суд у відповідності до засад розумності і виваженості та справедливості прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000, 00 грн., що відповідає п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо вини самого позивача у заподіянні шкоди, оскільки, останній порушив правила паркування є безпідставними і не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства Княже місто відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до суду касаційної інстанції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

ОСОБА_5