АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8148/2015 Головуючий у 1-й інстанції Козлов Р.Ю.
Доповідач Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої Кравець В.А.,

Суддів Ратнікової В.М., Шиманського В.Й.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року представникпозивача звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив розірвати кредитний договір (рахунок НОМЕР_1, тарифний пакет «Новий класичний лояльний»), укладений 07 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта-Банк».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що після укладення договору істотно змінились обставини, які виразились в тому, що ОСОБА_1 не має можливості сплачувати кредит та відсотки за користування ним, оскільки вона є інвалідом II групи, знаходиться у декретній відпустці по догляду за малолітніми дітьми, її чоловік матеріальної допомоги не надає та криза, яка склалась в країні, змінила її матеріальне становище в бік погіршення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що позивач, яка є інвалідом II групи, з вересня місяця 2012 року перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилась третя дитина - ОСОБА_4, з цього часу позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Крім того, на утриманні позивача знаходиться старша донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Перед укладенням спірного Договору ОСОБА_1 розраховувала на державну допомогу по догляду за третьою дитиною, розмір якої станом на 07 грудня 2013 року був кратним 120 розмірам прожиткового мінімуму, що становило 127 080,00 грн. Проте, з 01 липня 2014 року така допомога встановлена на рівні 41 280,00 грн., що більш ніж в три рази менша ніж та, на яку розраховувала позивач.

Вважає, що відповідач, відкриваючи кредитну лінію у розмірі 45 400,00 грн., взагалі не враховував майновий стан позивача, яка на той час вже була інвалідом II групи та матір'ю двох малолітніх дітей без постійного стабільного доходу. Тобто відповідач не переконався в можливості позивача сплачувати платежі по спірному Договору, наслідком чого є наявна заборгованість за спірним Договором в розмірі 45 327,22 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з»явився , про день і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір кредиту не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, оскільки при укладанні договору волевиявлення позивача було вільним і відповідало її внутрішній волі, про що свідчить її підпис.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 07 грудня 2013 року між сторонами по справі укладено договір про відкриття кредитної лінії (рахунок НОМЕР_1, тарифний пакет «Новий класичний лояльний») у розмірі 45 400 грн.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 ставила перед судом питання про розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки на даний час вона не має змоги сплачувати кредит та відсотки за користування кредитними коштами, так як не розраховувала і не могла передбачити, що при укладенні договору її доходи зменшаться, зокрема у зв'язку зі скороченням соціальних виплат на другу та третю дитину після їх народження, відтак, значне погіршення її матеріального стану унеможливлює виконання своїх договірних зобов'язань.

Проте, такі доводи колегія суддів не приймає, з огляду на таке.

У силу ст..6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 622 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором, або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачати, вони б не уклали договір або уклали б договір на інших умовах.

Розірвання (зміна) договору у зв'язку з істотними змінами обставин є припиненням (зміною) договірних зобов'язань, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни обставин, що не залежать від волі сторін.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, a також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Разом з тим, позивачем не був доведений факт одночасного існування всіх чотирьох умов для розірвання договору, передбачених частиною другою статті 652 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-167цс13 від 19 лютого 2014 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог ОСОБА_1, оскільки при укладенні договору вона була ознайомлена з його умовами, не заперечувала проти них та проти підписання, погодилася на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивачем суду не надано.

Крім того, втрата платоспроможності та інші фактори не можуть слугувати підставами для розірвання договору, оскільки відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді