У Х В А Л А

15 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського районного суду від 07.05.2015 р. задоволено клопотання представника відповідача та закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на земельну ділянку. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, покликаючись на її незаконність та необґрунтованість. Зазначає, що суд 1-ї інстанції постановляючи ухвалу про закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, не врахував роз»ясень, викладених у постанові Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних зборів та визначення підсудності цивільних справ", згідно з якими, спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі, місцевий суд керувався п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України і виходив з того, що дана справа не підлягає розглядові в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом даного позову є спір з приводу рішення субєкта владних повноважень, яким є Олександрійська сільська рада, щодо відмови позивачу у задоволенні його вимог у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її власність, а оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин віднесено до компетенції адміністративних судів.

Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду

з позовом до Олександрійської сільської ради та просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку № 112, площею 0,1092 га у с. Пухова за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення Олександрійської сільської ради Рівненського району, посилаючись на ст.ст. 116,118,121 ЗК України.

__________________________________________________________________________________________ Головуючий суддя 1 інстанції: Кушнір Н.В.

Провадження № 22-ц787/1227/2015 Суддя-доповідач : ОСОБА_2

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01 березня 2013 року № 3, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі -ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116,118,123,128,131,144,146,147,149,151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210,211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Враховуючи положення статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Оскільки місцевим судом не було враховано зазначених вимог закону, що призвело до необґрунтованого закриття провадження в справі, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду від 07 травня 2015 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді :