Справа № 308/397/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів Панька В.Ф., Куштана Б.П.

при секретарі Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою КП «ЖРЕР № 8» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до КП «ЖРЕР №8» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до КП «ЖРЕР №8» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що позивачка 01.07.1997 р. була прийнята на роботу в «ЖРЕР №8» на посаду майстра дільниці ІІ групи. 23.04.1996 р. на підставі наказу № 53 від 23.04.1996 р. переведена на посаду майстра дільниці І категорії. З 17.10.2009 р. по 18.10.2013 року перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною. 18.10.2003 р. позивачка вийшла на роботу з декретної відпустки, але приступити до виконання своїх обовязків не могла, директор підприємства фактично не допустив її до робочого місця. 12.12.2013 р. наказом № 73-К позивачку звільнили з займаної посади на підставі ч.3 ст.40 КЗпП за систематичне невиконання покладених обовязків. Просила визнати наказ про звільнення з роботи незаконним та поновити її на посаді, стягнути з КП «ЖРЕР №8» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено.

З цим рішенням не погодився відповідач, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, не правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представники апелянта скаргу з наведених підстав підтримали.

Позивачка та її представник вважали, що підстав для задоволення скарги немає. В ОСОБА_2 пояснила, що не оскаржувала накази про накладення дисциплінарних стягнень, а 12.12.2013 р. вона була на роботі.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що перед зборами трудового колективу відповідача від 12.12. 2013 р. на порядок денний було поставлено питання про втрату довіри до позивачки, а не питання про її звільнення за систематичне невиконання покладених на неї обовязків; у наказі відсутні посилання на догани, які були оголошені позивачці та відсутність згоди профкому на звільнення позивачки.

Доводи апеляційної скарги: підставою для звільнення позивачки було систематичне невиконання нею своїх трудових обовязків, за що 15,27 листопада та 9 грудня їй було оголошено догани; неодноразова відсутність позивачки на робочому місці; справу розглянуто у відсутності представника відповідача.

Зазначені доводи є обґрунтованими.

Наказом від 12.12.2013 р. за № 73-К позивачку звільнено з займаної посади на підставі ч.3 ст.40 КЗпП /а.с.8/. Цей наказ було прийнято у звязку з тим, що позивачці 15 та 27 листопада, а також 9 грудня 2013 р. були оголошені догани за невиконання вказівок директора КП «ЖРЕР № 8. Але наказом №33 від 09.12.2013 р. наказ №31 від 15.11.2013 визнано таким, що втратив силу. Тому суд констатує, що причиною для прийняття наказу про звільнення були накази про оголошення доган позивачці від 27 листопада та 09 грудня 2013р., які позивачкою не оспорювались і вони є чинними.

Після цього, 12 грудня 2013 року, позивачка допустила чергове дисциплінарне правопорушення, не вийшовши вчасно на роботу: цього дня вона вийшла на роботу лише о 9.30 год. замість 8 год. чим самим порушила правила внутрішнього трудового розпорядку, якими передбачено, що часом початку роботи майстрів дільниць визначено 8 год. Це підтверджено відповідним актом, який наданий суду апеляційної інстанції у звязку з тим, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без участі представника відповідача. Таке ж саме правопорушення вона допустила і 28 листопада 2013 р., що підтверджено доповідною запискою головного інженера Готри В.І. та комісійним актом.

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Тому, на підставі наведеного суд констатує, що відповідач вправі був застосувати вимоги зазначеної норми права.

При цьому суд не приймає до уваги твердження позивачки про своєчасний прихід її на роботу 12 грудня 2013 року, оскільки жодним доказом ці її покази не доведені, хоча перерва по справі була зроблена на прохання її представника у звязку з поданням відповідачем зазначеного вище акту з метою його спростування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.307, 309, 315 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу КП «ЖРЕР №8» задоволити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 березня 2015 р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до КП «ЖРЕР № 8» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :