У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_8, про визнання права на завершення приватизації та за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права на завершення будівництва, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права на завершення приватизації.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з 1987 року по 2007 рік, тобто до його смерті. На підставі рішення сільської ради ОСОБА_9 передано земельну ділянку 0,0901 га по АДРЕСА_2. За життя померлий ОСОБА_9 розпочав процедуру приватизації, але не встиг отримати державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Після його смерті вона прийняла спадщину.

Уточнивши позовні вимоги, позивач вказувала, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9 є вона та син померлого ОСОБА_7, які прийняли спадщину шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріальної контори, оскільки Ѕ частини є часткою у спільному майні подружжя, та Ѕ частини - в порядку спадкування, то частка ОСОБА_7 становить ј частини.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_6 просила суд визнати за нею право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документа про право власності на ѕ частини земельної ділянки площею 0,0901 га, яка розташована по АДРЕСА_2 кадастровий НОМЕР_1, визнати за ОСОБА_7 право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документа про право власності на ј частини вказаної земельної ділянки.

Під час розгляду справи судом першої інстанції третя особа - ОСОБА_8, також звернулася з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права на завершення будівництва, в якому посилалася на те, що померлий ОСОБА_9 є її сином. За життя син розпочав процедуру приватизації спірної земельної ділянки, однак не отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Спадщину після його смерті, крім дружини ОСОБА_6, сина ОСОБА_7, прийняв також і батько померлого - ОСОБА_10, оскільки постійно проживав з померлим, що підтверджується його реєстрацією. Батько померлого - ОСОБА_10 прийняв спадщину, однак не встиг її оформити, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після його смерті ОСОБА_11 та онук ОСОБА_9 (за правом представлення) прийняли спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_8 просила визнати за спадкоємцями першої черги за законом право на завершення приватизації та одержання державних актів про право власності на земельну ділянку на ім'я спадкоємців у порядку спадкування даного права за законом, відповідно до якого: власницею 2/3 частини, тобто 0,060 га спірної земельної ділянки, буде ОСОБА_6 - дружина; власником ј частини, тобто 0,0225 га вказаної земельної ділянки, буде ОСОБА_7 - син; власником 1/12 частини, тобто 0,0075 га вказаної земельної ділянки, буде ОСОБА_8 - мати спадкодавця.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_8 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право на завершення приватизації та оформлення права власності на 1/3 частини на земельну ділянку площею 0,0901 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_7 право на завершення приватизації та оформлення права власності на Ѕ частини на земельну ділянку площею 0,0901 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_8 право на завершення приватизації та оформлення права власності на 1/6 частини на земельну ділянку площею 0,0901 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, виданим відділом реєстрації смерті в м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9

Згідно зі свідоцтвом про одруження від 24 липня 1987 року НОМЕР_3 ОСОБА_9 перебував у шлюбі із ОСОБА_6

Згідно зі свідоцтвом про народження № НОМЕР_5, виданим відділом Реєстрації актів цивільного стану Залізничного райвиконкому, ОСОБА_7 є сином померлого ОСОБА_9

Згідно зі спадковою справою померлого ОСОБА_9 до П'ятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися 14 червня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а 03 листопада 2007 року - ОСОБА_10

Згідно з довідкою ДЕЖ № 910 Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом'янського району м. Києва від 06 червня 2007 року № 1281 ОСОБА_9 проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1 з 03 червня 2004 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з довідкою ДЕЖ № 910 Комунального підприємства по утриманню господарства Солом'янського району м. Києва від 06 червня 2007 року № 1280 ОСОБА_10 був зареєстрований з 1994 року у АДРЕСА_1.

Згідно зі свідоцтвом про смерть НОМЕР_4, виданим відділом реєстрації смерті м. Києва, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

Згідно зі спадковою справою померлого ОСОБА_10 до П'ятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися 28 лютого 2012 року ОСОБА_8 та 15 травня 2012 року ОСОБА_7

Відповідно до рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2006 року ОСОБА_9 передано у власність земельну ділянку площею 0,0901 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, із цільовим признанням для ведення особистого селянського господарства.

За життя померлий ОСОБА_9 розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, однак не встиг отримати акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірна земельна ділянка ОСОБА_9 надана для ведення особистого селянського господарства безоплатно, тому вважав, що вона є його особистою власністю. З огляду на те що земельна ділянка була особистою власністю спадкодавця, суд вважав, що відсутні підстави для визнання за ОСОБА_6 права на завершення приватизації та оформлення права власності Ѕ її частини з підстав, визначених ст. 60 СК України, право на її спадкування мають усі спадкоємці, які визначені законом у рівних частинах.

З такими висновками повністю погоджується колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з огляду на таке.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 61 СК України (у редакції, чинній до внесення змін Законом № 2913-VI) було встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

09 лютого 2011 року набрав чинності Закон № 2913-VI , яким ст. 61 СК України доповнено частиною п'ятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Під час розгляду справи судами установлено, що ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з 1987 року по 2007 рік. Відповідно до рішення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2006 року ОСОБА_9 передано у власність земельну ділянку площею 0,0901 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, із цільовим признанням для ведення особистого селянського господарства.

Визнаючи за ОСОБА_6 право на завершення приватизації та оформлення права власності на 1/3 частини вказаної земельної ділянки, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що спірна земельна ділянка не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, оскільки ОСОБА_9 безоплатно отримав її в приватну власність у 2006 році, використавши своє право громадянина на приватизацію.

Такий висновок є правильним, оскільки правовідносини подружжя ОСОБА_9 щодо спірної земельної ділянки виникли у 2006 році, а тому регулюються нормами ст. ст. 60, 61 СК України (у редакції, чинній до внесення змін Законом № 2913-VI) , за якими приватизована земельна ділянка не є спільним майном подружжя, а Закон № 2913-VI не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Порядок прийняття спадщини визначений ст. 1268 ЦК України.

У справі, яка переглядається, з урахуванням встановлених судами обставин, право на спадщину після смерті ОСОБА_9 мають (мали) дружина ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини, син ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини та батько ОСОБА_12 у розмірі 1/3 частини.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_10, який постійно та на момент смерті проживав із спадкодавцем ОСОБА_9, а також подав заяву про прийняття спадщини після його смерті, однак спадщину не отримав, його спадкоємцями є: онук ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_8, а також син ОСОБА_10, який із заявою прийняття спадщини після смерті батька не звертався.

Після смерті ОСОБА_10 його спадкоємці мають право на спадкування 1/3 частини спадщини, яка належала йому після смерті сина ОСОБА_9, тобто по 1/6 частини кожний.

Отже, судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що ОСОБА_6 має право на завершення приватизації та оформлення права власності на 1/3 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_7 має право на 1/3 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_9 та на 1/6 частини спадкового майна, яка належала ОСОБА_10 після смерті його сина ОСОБА_9, що разом становитиме Ѕ частини, ОСОБА_8 - 1/6 частини спадкового майна, яка належала ОСОБА_10 після смерті його сина ОСОБА_9

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення, касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення залишаються без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук