Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2015 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого суддя Бабаков В.П.,

при секретарі Булгаковій Т.С.,

за участю позивача, представника відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Одесі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 17.11.2008 року працював у відповідача на посаді заступника начальника групи матеріально-технічного забезпечення. 09.10.2014 року позивача було звільнено на підставі ст.. 40 п. 1 КпЗП України в зв'язку із скороченням штату. Позивач вважає звільнення незаконним, так йому не було запропоновано іншу посаду на підприємстві у зв'язку з скороченням штату. Незаконними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у його стражданнях, погіршенням стану здоров'я, втраті нормальних життєвих зв'язків. Моральну шкоду він оцінює у 30000 грн. На підставі цього позивач просить суд визнати незаконними та скасувати: наказ про його звільнення, поновити його на роботі на посаді заступника начальника групи матеріально технічного забезпечення, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 30000 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також при звільненні позивачу не було сплачено заробітню плату за серпень-жовтень 2014 року в сумі 7204 грн. 45 коп., 7133 грн. 39 коп., 351 грн. 25, коп.. відповідно, компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 9473 грн. 61 коп., вихідну допомогу в розмірі 8692 грн. 21 коп., тому він просить стягнути вказані суми, а також середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, щодо поновлення на роботі відповідача, стягнення середнього заробітку за чіас вимушеного прогулу та моральної шкоди в зв'язку з незаконним звільненням просив в цій частині позову відмовити, також пояснив суду що повний розрахунок з позивачем був 06.11.2014 року, а тому заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки немає. Не заперечував проти задоволення позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 10.10.2014 року пл. 06.11.2014 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягае частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді заступника начальника групи матеріально-технічного забезпечення.

Наказом генерального директора ТОВ «Енергія і газ Україна» № 96-П від 09.10.2014 року позивача було звільнено з займаної посади на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2

місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Суд зауважує, що ст. 64 Господарського кодексу України підприємству надане право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис. Скористатись правом зміни чисельності або штату працівників шляхом скорочення власник або уповноважений ним орган може будь-коли, оскільки законодавство про працю не встановлює щодо цього жодних часових обмежень.

Зважаючи на те, що право роботодавця самостійно визначати штатний розпис не потребує додаткового доведення, сам факт проведення такого заходу в даному випадку підтверджується наказом штатними розписами.

На думку суду при звільненні позивача відповідачем вимоги чинного трудового законодавства були повністю дотримані. При цьому суд приймає до уваги той факт, що на вакантні посади відповідачем були прийняті особи які мають вищу кваліфікацію ніж позивач.

Відсутність порушень чинного законодавства з боку відповідача виключає будь-які можливості задоволення позову в частині визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням.

Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки суд зазначає наступне, так згідно довідок відповідача вказана заборгованість була сплачена позивачу 06.11.2014 року, та позивач проти вказаного факту в судовому засіданні не заперечував.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд зазначає наступне.

Розрахунок середнього заробітку провадиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. з відповідними змінами та доповненнями.

Згідно п. 2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так середньоденна заробітна плата позивача складає 345 грн. 51 коп. Весь час затримки розрахунку за період з 10 жовтня 2014 по 06 листопада 2014 року становить 20 робочих днів, таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку становить (345 грн. 51 коп. х 20 днів) = 6910 грн. 39 коп. які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 117 КЗпП України.

Вирішуючи спір про відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачеві несвоєчасною виплатою заробітної плати, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково.

Так у відповідності до ст. 233 КЗоТ строк звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди становить три місяці з моменту коли особа дізналась про порушення свого права, в даному випадку з 10.10.2014 року, а звернувся позивач з позовом до суду 04.11.2014 року, таким чином тримісячний строк ще не сплив.

Враховуючи глибину моральних страждань позивача з приводу несплати йому заробітної плати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

На підставівикладеного, керуючись ст. ст. 40 п.1, 43, 117, 233 КЗпП України, ст. 64 Господарського кодексу України, ст.ст. 212-215 ЦПК України суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна», про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ Україна» () на користь ОСОБА_1 6910 грн. 39 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10.10.2014 року по 06.11.2014 року включно, 500 грн. моральної шкоди. Всього: 7410 грн. 39 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя