АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 грудня 2014 року та

апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року представник Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «УкрСиббанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 0 від 17.07.2008 р., яка станом на 04.11.2014 р. становить 29697,44 дол. США, що по курсу НБУ станом на 04.11.2014 р. еквівалентно 384604 грн., а також стягнути судові витрати.

Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 грудня 2014 року відкрито провадження по даній цивільній справі.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року станом на 04.11.2014 року на загальну суму 29697,44 дол. США та кошти у повернення сплаченого судового збору по 1212 грн. з кожного.

Ухвалу судді про відкриття провадження у справі в частині визначення підсудності оскаржила відповідач ОСОБА_2, яка посилаючись в апеляційній скарзі на порушення місцевим судом норм ст.ст. 109, 121 ЦПК України, просить ухвалу скасувати та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання підсудності даної цивільної справи Крюківському районному суду м. Кременчука.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» в повному обсязі. Посилається на незаконність рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, зокрема, що кредитні кошти у сумі 50 300 дол. США вона не отримувала, оскільки банк не перерахував дані кошти на її банківський рахунок, як це обумовлено умовами кредитного договору, вона має сумніви щодо належності їй підписів на всіх сторінках кредитного договору, крім останньої, що може свідчити про заміну сторінок позивачем, суд розглянув справу без її участі, чим позбавив її процесуальних прав.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, не вбачає підстав до їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2, п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 308 ЦПК України, розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 липня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір споживчого кредиту за № 0, згідно якого банк надав останній кредит у сумі 50300 дол. США зі сплатою 14 відсотків річних на строк до 16 липня 2029 року.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом з визначенням їх розмірів у встановлені строки та за графіком погашення кредиту у порядку, визначеному договором.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 по вказаному кредитному договору, банк уклав 17 липня 2008 року з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договори поруки, згідно яких останні зобов'язалися відповідати за порушення ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, як солідарні боржники.

З листопада 2013 року відповідач перестала здійснювати своєчасні платежі у погашення кредиту та з січня 2014 року сплати процентів, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору, станом на 04 листопада 2014 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 26697,44 дол. США, з них: 25682,58 дол. США заборгованість за кредитом, 3706,52 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, у тому числі прострочена заборгованість за строк з 11 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2014 року 3396,90 дол. США, та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована за строк з 13 грудня 2013 року по 04 листопада 2014 року 308,34 дол. США.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що згідно ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, встановлені договором.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.ст. 546, 549, 553 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитом у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Оскільки позичальником ОСОБА_3 допущено прострочення платежів за кредитним договором, що апелянтом в судовому засіданні не заперечувалось, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 прострочену заборгованість, частину кредиту, що залишилась, проценти за користування кредитом та пеню в солідарному порядку.

Доводи апеляційної скарги відповідача, яка брала участь у справі в суді першої інстанції, ґрунтуються на невизнанні наданого позивачем розрахунку, натомість доказів на спростування наявної заборгованості за кредитом нею по справі не надано і суду таких обставин не доведено.

За змістом ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України обовязок доказування та подання доказів по справі покладається на сторони, кожна з яких повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом та підставою позовних вимог банку є стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання позичальником своїх кредитних зобовязань. Сам кредитний договір, який укладено між сторонами з додержанням обовязкової письмової форми, ніким по справі не оспорений та виконувався відповідачем, що свідчить про визнання нею взятих на себе зобовязань, а отже, доводи апеляційної скарги щодо безгрошовості кредитного договору та неналежності ОСОБА_3 підпису на договорі, є безпідставними і не стосуються предмета доказування по справі.

Розгляд місцевим судом справи без участі сторони відповідача, яка належним чином була повідомлена про час та місце судового засідання, не суперечить вимогам процесуального права і на висновки суду першої інстанції не впливає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом невірно або неповно встановлено обставини справи, допущено неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегією суддів встановлено, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості ухвали судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 грудня 2014 року про відкриття провадження у справі, колегія суддів виходить з наступного.

За правилами загальної підсудності (ст. 109 ЦПК України) позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Як вбачається з матеріалів справи, за інформацією Автозаводського РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області, що була витребувана місцевим судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, відповідачі зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 55, кв. 57, що знаходиться в межах територіальної підсудності Автозаводського районного суду м. Кременчука, отже, оскаржувану ухвалу постановлено судом першої інстанції з дотриманням правил підсудності.

Проживання відповідача ОСОБА_3 на території Крюківського району м. Кременчука за адресою: вул. ОСОБА_5, б. 18, кв. 2, що є доводом апеляційної скарги ОСОБА_2, не є підставою для скасування ухвали місцевого суду, оскільки згідно ч. 1 ст. 113 ЦПК України у разі предявлення позову до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, право вибору підсудності справи належить позивачеві.

Встановлено, що оскаржувану ухвалу судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування колегією суддів не вбачається.

Колегія суддів також звертає увагу, що вказана ухвала неодноразово була предметом перегляду апеляційним судом за апеляційними скаргами інших осіб, які беруть участь у справі, що були подані з тих самих підстав, що і апеляційна скарга ОСОБА_2, та відхилені за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє апеляційні скарги та залишає оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 грудня 2014 року та рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ ОСОБА_6

ОСОБА_7

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1