У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління, третя особа - ОСОБА_4, про захист прав споживача про визнання неукладеним додаткової угоди № 1 до договору кредиту, договору поруки та іпотечного договору, зобов'язання виключення з реєстру заборон та відчужень,

в с т а н о в и в:

18 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулася з позовом про захист прав споживача про визнання неукладеним додаткової угоди № 1 до договору кредиту, договору поруки та іпотечного договору, зобов'язання виключення з реєстру заборон та відчужень.

Позов ОСОБА_3 мотивувала тим, що 1 серпня 2007 року між сторонами укладений договір про іпотечний кредит та при укладенні договору вона надала банку інформацію, що отримує доходи у національній валюті. Кредитні кошти у розмірі 76 800,0 дол. США були надані строком до 1 серпня 2027 року зі сплатою процентів у розмірі 12 % річних. Погашення кредиту передбачене додатком до договору графіком, у якому встановлений порядок та розмір платежів у гривні. Фактично у договорі не врахована сукупна вартість послуг, фінансових зобов'язань позивача та реальний процент, що складає 13,7 % річних.

Позивач вказувала на неправомірність положень п. 1.5 кредитного договору та додаткової угоди № 1, які мають протиріччя з таблицею «Сукупна вартість споживчого кредиту» (додаток № 1 до договору). У зв'язку із тим, що графік погашення кредиту сторони не оформили, тому не були передбачені істотні умови договору кредиту.

Таким чином, вважає, що кредитний договір є неукладеним у зв'язку з підписанням сторонами додаткової угоди № 1, якою передбачено погашення кредиту аутентичними рівними платежами. Разом із тим, враховуючи, шо у додатку № 1 до кредитного договору не передбачений графік, тобто не визначена сукупна вартість кредиту, ця додаткова угода також підлягає визнанню неукладеною. Крім цього, позивач зазначає, що валютний кредит не мала права отримувати, так як у банку не було відповідних ліцензій. Також, вказує на порушення права споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживача», тому як у новому додатковому договорі № 1 від 16 серпня 2007 року до договору кредиту неправомірно збільшилась процента ставка без оформлення між сторонами графіку погашення кредиту. В порушення вимог Закону

ПАТ «Державний ощадний банк України» не була надана при підписанні договору вся передбачена інформація. Крім того, зазначає, що поручитель по договору ОСОБА_4 не погоджувала збільшення своєї відповідальності, а тому вважається поруку припиненою.

Додатково позивач зазначає, що порушується право неповнолітніх дітей при укладенні договору іпотеки за відсутності висновку органу опіки та піклування, а тому такий договір є нікчемним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухвалою апеляційного суду Одеської області від

26 жовтня 2015 року, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи з задоволенні позовних вимог щодо визнання неукладеними спірного кредитного договору та додаткової угоди № 1, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив з того, що при підписанні кредитного договору з «Таблицею визначення сукупної вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки станом на 1 серпня 2007 року»

1 серпня 2007 року та згодом змінивши умови договору з підписанням додаткової угоди № 1 від 16 серпня 2007 року, сторони встановили факт досягнення згоди, щодо всіх істотних умов кредитного договору у тому числі сукупної вартості кредиту (послуг банку, фінансових зобов'язань позивача та реальний процент кредитування).

Так, враховуючи п. 3 додаткової угоди № 1, суди дійшли правильного висновку, що позивач зобов'язалася сплачувати щомісячно аутентичні платежі, тобто постійно одну й незмінну загальну суму погашення кредиту та сплати процентів, а тому необхідності укладення додаткового графіку оплат по кредиту до договору не було, а відтак позовні вимоги щодо визнання неукладеними спірного кредитного договору та додаткової угоди № 1 не підлягають задоволенню.

Разом із тим, відмовляючи у вимогах щодо неукладення договору поруки, суди виходили з того, що позивачка не являється стороною договору поруки та не довела, які саме її права та інтереси були порушені при укладенні договору поруки.

Крім того, відмовляючи у позовних вимогах щодо визнання нікчемним договору іпотеки, суди правильно вказували, що кредит був оформлений для придбання спірної квартири, неповнолітні діти в ній не проживали та не були зареєстровані на момент його укладення, а тому дійшов висновку, що права дітей не були порушені та відсутня необхідність витребування висновку органу опіки та піклування.

Разом із тим, вимоги щодо виключення з реєстру заборон пред'явлені до неналежного відповідача, тому суди дійшли правильного висновку про відмову і в цій частині позовних вимог.

Так, апеляційний суд та суд першої інстанції вірно вважали, що оскільки ПАТ «Державний ощадний банк України» при укладенні кредитного договору, не порушив вимоги чинного на той час законодавства, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня

2014 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління, третя особа - ОСОБА_4, про захист прав споживача про визнання неукладеним додаткової угоди № 1 до договору кредиту, договору поруки та іпотечного договору, зобов'язання виключення з реєстру заборон та відчужень, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О. Дьоміна