УХВАЛА

іменем україни

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ЧерненкоВ.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором закасаційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 5 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за кредитним договором, укладеним 27 січня 2006 року між банком та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 15 191 грн 20 коп. зі сплатою 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 27 липня 2009 року. Свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_3 не виконала, допустила заборгованість по кредитному договору та з урахуванням уточнених вимог, банк просив стягнути з відповідачки борг у загальному розмірі 111 539 грн. 78 коп.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 5 січня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 102 грн 17 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 14 648 грн 60 коп., 14 615 грн 64 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8 874 грн 72 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за кредитним договором, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 463 грн 21 коп. - штраф (процентна складова). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_3 заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом до 12 919 грн 10 коп., пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором до 4 167 грн 61 коп., розмір визначеної до стягнення загальної суми заборгованості зменшено до 31 735 грн 31 коп. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення штрафу (фіксованої частини та процентної складової) скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення штрафу відмовлено.

У касаційних скаргах посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права: ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволенні позовних вимог в повному обсязі; ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка порушила свої договірні зобов'язання, допустила заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника. При цьому вважав, що строк позовної давності до заборгованості, яка утворилась до 20 серпня 2008 року слід рахувати з дати скасування судового наказу - 15 лютого 2013 року, а до решти позовних вимог - з 20 серпня 2008 року.

Змінюючи рішення районного суду та зменшуючи розмір стягнутої заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, пені та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення штрафу, й залишаючи в решті рішення без змін, апеляційний суд виходив із того, що подання банком у серпні 2008 року заяви про видачу судового наказу перервало перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, нарахованих станом на липень 2008 року, та пені, яка підлягала нарахуванню у межах одного року перед зверненням банка до суду з указаною заявою. При цьому вважав, що не підлягає стягненню пеня, нарахована за період з серпня 2008 року по квітень 2014 року та штрафу (фіксованої частини та процентної складової від ціни позову), виходячи з положень ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, нарахування яких обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Також вважав, що факт домовленості сторін щодо збільшення позовної давності не доведений належними та допустимими доказами, а на Умовах надання споживчого кредиту відсутній підпис позичальника, а банком не доведено, що саме такі Умови були надані позичальнику при підписанні договору.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що за кредитним договором, укладеним 27 січня 2006 року між банком та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 15 191 грн 20 коп. зі сплатою 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 27 липня 2009 року. Свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_3 не виконала, допустила заборгованість по кредитному договору за розрахунком банку у загальному розмірі 111 539 грн. 78 коп.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ст. 1046 ЦК України зазначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що користування кредитом, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права кредитодавця на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України по день фактичного користування позичальником кредитом.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1206 цс 15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та заперечення проти апеляційної скарги, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов'язання не припинилось його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), оскільки позичальник не виконав умови кредитного договору, не погасив борг за кредитним договором, тобто продовжує користуватись кредитом.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. У ч. 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У порушення наведених норм матеріального права та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору; зокрема доводи позивача про наявність боргу та доводи щодо різного обчислення строку позовної давності з урахуванням положень ст. 264 ЦК України до уваги не прийняв та належної оцінки їм не дав.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про домовленість сторін щодо збільшення позовної давності до п'яти років є необґрунтованими, оскільки спростовуються належними та допустимими доказами про те, що на Умовах надання споживчого кредиту, який містить пункт про п'ятирічний строк позовної давності, відсутній підпис позичальника, а банк не довів, що саме такі Умови були предметом ознайомлення позичальника при укладені договору.

Такий висновок відповідає правовим позиціям висловленим Верховним Судом України у постановах № 6-757 цс 15 від 1 липня 2015 року, № 6-1926 цс 15 від 4 листопада 2015 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 12 травня

2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко