АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9061/15 Справа № 205/6715/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової В.Ю

суддів: Красвітної Т.П., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач, сплативши судовий збір у відповідності до вимог чинного законодавства, звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11 жовтня 2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 14 600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Відповідно до Умов та Правил надання кредиту, клієнт дав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дав право банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але в порушення умов кредитного договору відповідач допустив порушення своїх зобов'язань, у зв'язку із чим, станом на 30.05.2014 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 20 859,48 грн., з якої: заборгованість по кредиту - 13 893,84 грн.; заборгованість по процентам - 4 697,01 грн.; заборгованість по комісії - 799,13 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 969,50 грн.

Оскільки відповідач здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором не бажав, позивач звернувшись до суду із даним позовом, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості у розмірі 20 859,48 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 10 лютого 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог залучено - ОСОБА_3 (а.с.121).

Ухвалою суду від 04 березня 2015 року було доручено Ковпаківському районному суду м. Суми провести певні процесуальні дії, у зв'язку із чим, провадження у справі було зупинено (а.с.128).

Ухвалою суду від 20 липня 2015 року відновлено провадження у справі (а.с.1641).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Так, було встановлено, що 11 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою на отримання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, який і було встановлено у розмірі 14 600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с.6,7).

Згідно із п.2.1.1.5.5 кредитного договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

За п.2.1.1.5.6 кредитного договору, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 кредитного договору, при порушенні клієнтом строків платежів з будь-якого із грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Станом на 30.05.2014 року на картковому рахунку відповідача утворилась заборгованість в сумі 20 859,48 грн., з якої: заборгованість по кредиту - 13 893,84 грн.; заборгованість по процентам - 4 697,01 грн.; заборгованість по комісії - 799,13 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 969,50 грн. (а.с.5).

Крім того, встановлено, що 23 липня 2013 року з карткового рахунку відповідача НОМЕР_1 було здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок НОМЕР_2 відкритий на ім'я ОСОБА_3, в режимі «Експрес-переказ» через контакт-центр банку на загальну суму 13 900,00 грн. (а.с.69). З виписки по особовому рахунку картки НОМЕР_2, на яку було здійснено переказ коштів з картки ОСОБА_2, вбачається, що того ж дня грошові кошти на загальну суму 13 400,00 грн. були зняті (а.с.62).

Відповідач заперечував факт здійснення ним жодних переказів коштів на ім'я ОСОБА_3. Також, у зв'язку із цим, ОСОБА_2 звертався із відповідною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», на що отримав відповідь з рекомендацією звернутися до правоохоронних органів (а.с.69-70).

За інформацією наданою Ленінським РВ за заявою ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження №0004238 за ч.1 ст.190 КК України, яке було закрито у зв'язку із відсутністю складу злочину (а.с.71,80).

Допитати ОСОБА_3 в якості свідка по справі не стало можливим, оскільки, зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку він не значиться, а отже, підтвердити чи спростувати факт переведення грошових коштів на його картковий рахунок з карткового рахунку відповідача не виявилось можливим (а.с.159).

Суд відмовляючи у задоволенні позову, не взяв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.10.2013 року станом на 30.05.2014 року, тому дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з матеріал справи, позивачем був наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.10.2013 року станом на 30.05.2014 року.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підтвердження того факту, що сторонами дійсно було укладено договір №б/н від 11 жовтня 2013 року позивачем надано належним чином завірену копію заяви позичальника. Наведені письмові докази мають необхідні реквізити, а відтак, на думку колегії суддів, є належними доказами, в розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України.

Колегія наголошує, що сторони не заперечують факту укладення сторонами договору , не заперечують і факту отримання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, який їй було встановлено в розмірі 14 600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

Колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам закону і обставинам справи висновки суду першої інстанції стосовно того, що банком не було доведено заборгованість відповідача за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано, що виконання зобов»язань за договором доводяться сторонами.

Відповідачем не було доведено факт шахрайських дій та не здійснення ним жодних переказів коштів на ім'я ОСОБА_3.

Неможливість доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за незалежне виконання зобов»язань за договором.

Як вже зазначалось, статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем у справі не було спростовано належним чином надані позивачем докази у підтвердження заявлених вимог.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На наведені факти суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення незаконного рішення.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути заборгованість у розмірі 20 859,48 грн. за кредитним договором № б/н від 11 жовтня 2013 року, станом на 30.05.2014 року, з якої: заборгованість по кредиту - 13 893,84 грн.; заборгованість по процентам - 4 697,01 грн.; заборгованість по комісії - 799,13 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 969,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

В.А.Ремез