У х в а л а

22 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Григор'євої Л.І.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії «Оранта» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні його позову. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, постановлено: виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що «побутова травма ОСОБА_4 була непередбачуваною, оскільки настала не внаслідок нещасного випадку, а з необережних, необачних дій самого позивача»; у іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема пункту 5 частини першої статті 989 та пункту 5 частини першої статті 991 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 13 березня, 17 квітня та 24 квітня 2013 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції встановив, що пунктом 7.1 договору (полісу) добровільного особистого страхування було передбачено, що в разі настання страхової події, що може бути визнана страховиком страховим випадком, страхувальник/застрахована особа повинен: письмово повідомити про це страховика за місцем укладення поліса протягом 10 робочих днів з дати настання цієї події; надати страховику документи, необхідні для встановлення факту, обставин та причин події, що може бути визнана страховим випадком. Однак ОСОБА_4 в порушення умов договору звернувся до страховика з заявою про виплату страхової суми лише 16 квітня 2012 року, тобто через 10 місяців після настання побутової травми й за відсутності наданих доказів поважності причин пропуску строку повідомлення страховика про нещасний випадок. За таких обставин суд визнав, що відмова страховика у виплаті позивачу страхової суми є обґрунтованою.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суд касаційної інстанції виходив з того, що в разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства Національної страхової компанії «Оранта» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Л.І. Григор'єва
Я.М. Романюк