Справа 206/4398/15-ц
Провадження 2/206/1210/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" листопада 2015 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, про стягнення коштів,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», про зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2015р. представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, про стягнення коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 26 серпня 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк має право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач зобовязалася своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування.

Дотепер відповідач свої обовязки не виконала, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 30.06.2015р. в сумі 58046,09 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 22853,97 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 30477,10 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 1474,73 гривень, а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг -500 гривень штраф (фіксована частина) та 2740,29 гривень (процентна складова).

На підставі викладеного позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 58046,09 гривень за кредитним договором № б/н від 26.08.2011 року та судові витрати по справі (а.с.3-5).

17 серпня 2015 року представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобовязання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.12.2013 року з карткового рахунку відповідача невідомою особою незаконно було перераховано кошти в розмірі 9500 грн. та 12500 грн., а всього на 22000 грн. на інший картковий рахунок, відкритий у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім'я ОСОБА_4. Того ж дня ОСОБА_5 звернулася до банку з відповідною заявою, а 10.12.2013 року до Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Оскільки ОСОБА_5 не є ініціатором грошового переказу, а являється неналежним платником, тобто особою, з рахунка якої неправомірно переказана сума коштів, відповідач просить суд зобов'язати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_5 № 5168 7423 0677 3197 за договором б/н від 26.08.2011 року до того стану, у якому він був на 09.12.2013 року перед виконанням незаконних операцій з переводу грошових коштів в розмірі 9500 грн. та 12500 грн. (а.с. 49-50).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав первісний позов з підстав викладених у позові та просив задовольнити. Проти зустрічних позовів заперечував письмово у повному обсязі та просив відмовити. Пояснив, що зустрічні позови не обґрунтовані та не підлягають задоволенню (а.с.66-67). Також висловив припущення, що ОСОБА_2 всупереч умов та правил банківських послуг повідомила зловмиснику телефоном пароль та/або динамічний код від системи «Приват24».

ОСОБА_2 позов банку не визнала і пояснила, що при спробі зайти в систему «Приват24» після набрання нею особистого пароля і одержання на телефон динамічного коду, почала вводити динамічний код, ї їй надійшов виклик на її мобільний телефон з номера «+3700» (номер «3700» є багатоканальним номером служби підтримки клієнтів «ПриватБанку») від соби, який представився працівником «ПриватБанку» і повідомив, що йде збій у системі і наразі неможливо буде скористатися послугою «Приват24» через мережу Інтернет. Тим часом вона помітила, що з її рахунку переведено кошти двома платежами, чого вона сама не робила. Утлчнила, що при спілкуванні телефоном у неї не питали і вона не повідомляла жодних даних, в тому числі пароля або кода. В той же день звернулася до найближчого відділення «ПриватБанку», де працівники підтвердили факт грошового переказу, але повернути гроші назад не було можливості. Наступного дня ОСОБА_2 звернулася до правоохоронних органів.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити (а.с.83). Звернув увагу, що ОСОБА_2 жодної інформації нікому не розголошувала, у її письмових поясненнях банку визнання таких обставин відсутнє. Пояснив, що згідно службового розслідування банку компютер ОСОБА_2 був заражений програмою, яка не є вірусом і не може бути розпізнана антивірусним програмним забезпеченням, оскільки така програма не шкодить системі компютела, а перенаправляє інформацію в мережі Інтернет таким чином, що зловмисники мають змогу володіти нею. Такий спосіб втручання в інформаційні системи має назву «фармінг».

Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити з наступних підстав.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини.

Згідно ст. 1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 26 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.9-11).

На підставі цієї заяви, 26 серпня 2011 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку № 097447, про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.9).

Датою укладення між сторонами договору є дата відкриття рахунку, тобто 26 серпня 2011 року.

В заяві зазначено, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Заява клієнта підписана відповідачем, що не заперечувалося сторонами.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідач фактично скористалася лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності до п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку здійснити списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами, в межах платіжного ліміту картрахунку.

У встановлені договором строки, відповідач зобовязання не виконала, у звязку з чим станом на 30.06.2015 року, згідно розрахунку позивача та виписки по рахунку, утворилася заборгованість в сумі 58046,09 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту 22853,97 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 30477,10 гривень, заборгованість за пенею та комісією 1474,73 гривень, а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 гривень штраф (фіксована частина) та 2740,29 гривень (процентна складова) (а.с.7).

09.12.2013 року з карткових рахунків ОСОБА_2 №097447, №195276, №773197, які між собою повязані, невідомою особою незаконно було перераховано кошти в розмірі 9500 грн. та 12500 грн., а всього на 22000 грн. на інший картковий рахунок відкритий у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім'я ОСОБА_4, що підтверджується дублікатами квитанцій та виписками з карткових рахунків (а.с. 51-54, 92-113).

10.12.2013 року ОСОБА_2 звернулася до Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з приводу шахрайства, що підтверджується заявою ЄО №7665 від 10.12.2013року (а.с. 55).

Листом від 22.01.2014 року вих. № 20.1.0.0.0./7-20131209/3864 банком надана відповідь на звернення ОСОБА_2, в якому рекомендується звернутися до правоохоронних органів (а.с. 56).

22.01.2014 року вдруге, та 24.01.2014 року втретє ОСОБА_5 звернулася до банку з заявами призупинити нарахування процентів та штрафів за кредитним договором, однак 27.01.2014 року за вих. № 20.1.0.0.0./7-20140122/1521 та № 20.1.0.0.0./7- 20140124/1551 отримала відповіді, що банк не має можливості виконати відповідні вимоги (а.с. 57-60).

Листом від 19.06.2014 року слідчим СВ Самарського РВ ДМУ повідомлено ОСОБА_5 про те що відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000080 від 12 січня 2014 року та вона являється потерпілою (а.с. 62).

ОСОБА_5 повідомила банк про порушення кримінального провадження, що підтверджується листом від 25.07.2014 року (а.с. 61).

05.05.2015року за вих. № 50/6-Г-220 Рівненським MB УМВС України в Рівненській області повідомлено ОСОБА_5 про те, що кримінальне провадження за ознаками злочину ч. 1 ст. 190 КК України надійшло до відділу у порядку підслідності та проводяться всі необхідні розшукові дії для повного, всебічного досудового розслідування. Про закінчення досудового розслідування буде повідомлено додатково. (а.с.62).

На запит суду ПАТ КБ «ПриватБанк» надав засвідчену копію висновку внутрішнього службового розслідування, в якому зазначено - компютер відповідача був уражений шкідливим програмним забезпеченням, що здійснює приховане переправлення запитів на спеціальний шахрайський інтернет-ресурс. Логіка шахрайської схеми наступна: налаштування мережі персонального компютера клієнта змінені таким чином, що всі запити проходять через шахрайський проксі-сервер. Запити на домен Приват24, ПриватБанку переправляються на сервер шахраїв, з метою подальшої обробки (а.с. 81-85).

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Керуючись ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.п.6.1., 6.2. Постанови Правління НБУ від 30.04.2010 № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законі права або повноважень. Держатель зобов'язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Згідно з п.6.4. Постанови НБУ № 223 користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Так п.1.1.2. Умов та правил надання банківських послуг передбачено права та обов'язки клієнта.

В свою чергу ПАТ КБ «ПриватБанк» видав ОСОБА_2 кредитну картку, якою вона користувалася.

Пунктом 1.1.2.1.1. умов та правил, надання банківських послуг передбачені обов'язки клієнта, згідно яких клієнт зобов'язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, стікера PayPass, ПІНу, сім-карти мобільного телефону або отримання звістки про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних випадків необхідно звернутися у відділення банку, або за телефоном 8-800-500-00-30 (безкоштовно) (а.с. 12-35).

Зазначені умови договору ОСОБА_2 виконала, оскільки жодних кодів чи паролів нікому не повідомляла, і зрозумівши, що кошти з її картки викрадені, вона як добросовісний користувач, того ж дня звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням заблокувати карту та відмінити грошовий переказ.

Окрім цього, ОСОБА_2 неодноразово зверталася до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявами призупинити нарахування процентів та штрафів за кредитним договором, але банк відповів, що не має можливості виконати відповідні вимоги, про що свідчать відповіді банку на листи ОСОБА_2 (а.с. 57-60).

Більш того, самим позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджується, що ОСОБА_5 не вчиняла будь-які розрядження про списання грошових коштів із своїх рахунків, також будь-які дії, що могли би призвести до списання грошових коштів, що підтверджується листом банку на адресу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 20.12.2013 року за № 3.16.0.0.0/4-34748. (а.с.61), а висновком внутрішнього службового розслідування ПАТ КБ «Приватбанк» підтверджено, що компютер відповідача був уражений шкідливим програмним забезпеченням, що виробляє приховане переправлення запитів на спеціальний шахрайський інтернет-ресурс.

Також, СВ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000080, розпочатого 12.01.2014р. за фактом шахрайства вчиненого стосовно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 190 КК України (а.с. 119).

На підставі аналізу наявних у справі доказів суду прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 свої обовязки, передбачені умовами договору виконала в повному обсязі, твердження про розголошення відомостей про логін та паролі доступу до ПК «Приват24» жодним чином не доведені, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» продовжує нараховувати відсотки на викрадені з карткового рахунку відповідача кошти.

Пунктом 1.1.3.1. Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачені обов'язки банку.

Відповідно до яких (п.1.1.3.1.7.) у випадку виникнення Овердрафту або отримання усного або письмового повідомлення держателя або довіреної особи, переданого в порядку передбаченому правилами, про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами, - забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки.

Керуючись ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

На даний час ПАТ КБ «ПриватБанк» не надає відповідачу кредитних коштів, якими вона могла користуватися, а відтак і не може нараховувати відсотки на такі кошти.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом неодноразово розяснювалось учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити.

Оскільки кредитні кошти були вочевидь були викрадені зловмисником (зловмисниками), суд вважає, що вимоги відповідача ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на її картковому рахунку № 5168 7423 0677 3197 за договором б/н від 26.08.2011 року до того стану, у якому він був на 09.12.2013 року перед виконанням незаконних операцій з переводу грошових коштів в розмірі 9500 грн. та 12500 грн. (тобто до повної відсутності заборгованості, яка обраховується операційною системою банку на відповідному банківському рахунку) не відповідають вимогам законодавства та Умов та правил надання банківських послуг, і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог як за первісним позовом так і за зустрічним позовом судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем та відповідачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 48, 10, 11, 18, 5760, 88, 130, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков