Номер провадження: 22-ц/785/9613/15
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство обмеженою відповідальністю «Сільгосппостач» про визнання права власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2015 року,

встановила:

У грудні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, та просила суд визнати за нею право власності на адміністративну будівлю за адресою АДРЕСА_1, яка в цілому складається з : підсобна площа - 4.5 кв. м, основна площа - 143.2 кв. м, загальна площа - 147.7 кв. м. 1 поверх: Основне - 71.8 кв.м., туалет-1.2 кв.м., умивальня- 1,2 кв.м. 2 поверх: Основне - 18.1 кв. м., основне -18.0 кв. м., основне - 18.0 кв. м. основне - 17.3 кв. м., туалет - 2.1 кв. м.

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішень Одеського міськвиконкому № 7 від 03.01.1958 року, № 6 від 06.01.1966 року та рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 933 від 07.07.1994 року Одеському обласному підприємству матеріально-технічного забезпечення ПО «Облагротехсервіс», в подальшому реорганізоване у ЗАТ «Сільгосппостач», ТОВ «Сільгосппостач», передана у користування на умовах оренди земельна ділянка площею 8,94 га в промисловому районі Застава 1, по АДРЕСА_1, для розміщення фактично зайнятої складської бази та розміщення адміністративних будівель.

14.06.1996 року між ЗАТ «Сільгосппостач» та ОСОБА_3 було укладено договір про передачу у власність ОСОБА_3 підсобного приміщення адміністративного корпусу, складу склотари, площею 74,2м. кв. по АДРЕСА_1.

У 2006 році між ТОВ «Сільгосппостач» та ПП «Даяна», одноособовим засновником якого являється ОСОБА_3, було укладено договір спільного будівництва адміністративної будівлі, на місці знаходження переданого раніше підсобного приміщення.

В подальшому із-за відсутності фінансових можливостей між ТОВ «Сільгосппостач» та ПП «Даяна» була укладена додаткова угода про відступлення ТОВ «Сільгосппостач» своєї частки у будівництві до ПП «Даяна».

В результаті перебудови було створено нове нежитлове приміщення, що є предметом спору.

У листопаді 2008 року позивач замовила технічний висновок у ПП «Проект-Груп» про технічний стан реконструйованого будинку, яким установлено, що реконструкція будинку відповідає вимогам ДБН.

Також позивачем зроблено капітальний та текучі ремонти, окрім того вона у повному обсязі та вчасно сплачує усі комунальні платежі та сплачує земельний податок, тобто фактично є власником спірного домоволодіння.

Оскільки у ОСОБА_3 належним чином не було оформлено право користування земельною ділянкою та не отримано дозвіл на перебудову, даний об'єкт вважається самочинним будівництвом, а тому право власності на нього за позивачем має бути визнане в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представник Одеської міської ради заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві користування належить нежитловий будинок № АДРЕСА_1.

Для поліпшення житлових умов позивачем була проведена реконструкція зазначеного будинку. Зазначений будинок в цілому складається з: основна площа - 143,2 кв.м., підсобна площа 4,5 кв.м. та загальна площа - 147,7 кв.м. та складається з: по першому поверху: основне - площею 71,8 кв.м., туалет - площею 1,2 кв.м., умивальня - площею 1,2 кв.м.; по другому поверху: основне - площею 18,1 кв.м., основне - площею 18,0 кв.м., основне - площею 18,0 кв.м., основне - площею 17,3 кв.м., туалет - площею 2,1 кв.м. Згідно технічного висновку ПП «ПРОЕКТ-ГРУП», технічний стан основних несучих і захищаючих конструктивних елементів будівлі № АДРЕСА_1, після реконструкції - задоволений.

Конструктивні та планувальні рішення відповідають вимогам ДБН В. 2.2-15-2005 «Житлові будівлі. Основні положення», ДБН В. 1.1-7, СНіП 2.01.01, СНіп 2.01.07, СНіП 2.02.01, СНіП 2.03.01, СНіП П-22, СНіП П-23, СНіП П-25.

Судом також встановлено що спірний об'єкт нерухомості ніколи не був зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН» та земельна ділянка, на якому він розташований, ніколи не передавалася в користування або власність ОСОБА_3

Відповідно до ст. 116 ЗК України встановлені підстави набуття права на землю у приватну власність громадянами України, якими передбачено, що громадяни і юридичні особи набувають право власності на земельну ділянку з земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їхньої компетенції.

Згідно ст. 118 ЗК України відповідні Ради народних депутатів перевіряють обґрунтованість заяв громадян і матеріалів, і в місячний термін приймають рішення.

Земельна ділянка, на якій позивачка незаконно зробила реконструкцію зазначеного будинку, у відповідності зі ст. ст. 125, 126 ЗК України не знаходилась і не знаходиться в її власності. Крім того, встановлено, що Одеською міською радою не було прийняте рішення у відношенні ОСОБА_3 про надання їй у власність земельної ділянки під будівництво й обслуговування нежитлового будинку АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 375 ЦК України тільки власник земельної ділянки має право зводити на ньому будівлі і спорудження, здійснювати перебудову, а також здобуває право власності на зведені ним будівлі, спорудження й інше нерухоме майно.

Проте, без оформлення у встановленому законом порядку правовстановлюючих документів на землекористування ОСОБА_3 самовільно та незаконно здійснила реконструкцію нежитлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2.

Згідно ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів відповідно до вихідних даних на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації і проектів цих об'єктів; облік державних і суспільних інтересів при плануванні і забудові територій; врахування законних інтересів і вимог власників або користувачів земельних ділянок і будинків, що оточують місце будівництва; захист прав громадян і громадських організацій відповідно до законодавства.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (реконструкція) об'єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Встановлено, що в процесі проведення самовільної реконструкції нежитлового будинку, без узгодження проектної документації й одержання дозволу на його здійснення, ОСОБА_3 було порушено ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст. 24, 26 Закону України «Про планування і забудову території».

Відповідно до ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що до компетенції органів місцевого самоврядування відноситься право затвердження місцевих правил забудови окремих частин населених пунктів або окремих розділів місцевих правил забудови, внесення змін у зазначені документи, по представленню спеціально уповноважених органів містобудування й архітектури, відповідно до діючого законодавства України.

До компетенції органів місцевого самоврядування також належить право утворення спеціально уповноважених органів з питань містобудування й архітектури.

Згідно рішення Одеської міської ради № 1716-ХХІV від 26.09.2003 року про затвердження нової редакції «Правил забудови м. Одеси», якім були затверджені «Правила забудови м. Одеси» у новій редакції.

Відповідно п. 5.7. Правил, узгоджується з управлінням архітектури і містобудування, управління екологічної безпеки, управління інженерного захисту території міста, усіма службами, що дали технічні умови, і з особами, чиї інтереси зачіпаються при будівництві об'єкта і перелік яких визначається архітектурно-планувальним завданням.

В порушення п. 2.6 Правил ОСОБА_3 не був погоджений проект реконструкції нежитлового будинку у встановленому порядку, що є порушенням діючого законодавства.

Крім того, розділом 8 Правил був визначений порядок одержання дозволу на здійснення будівельних робіт і порядок прийому до експлуатації закінченого будівництвом об'єкта. Проте, ОСОБА_3 не було отримано в інспекції архітектурно-будівельного контролю дозволу на здійснення будівельних робіт, що видається в порядку, передбаченому державними будівельними нормами ДБН А.3.1-2-93 «Порядок видачі дозволу на здійснення будівельних робіт», на підставі правовстановлюючих документів і нормативно-технічних документів, у т.ч. правовстановлюючих документів на землекористування.

Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 року № 273, якій діяв на час розгляду справи, було затверджено Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт (далі Положення).

Це положення встановлювало порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту.

Положення обов'язкове для застосування усіма суб'єктами будівництва незалежно від форм власності, відомчої належності та джерел фінансування.

Згідно п. 1.1. Положення, дозвіл на виконання будівельних робіт є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд. Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу заборонялося.

Відповідно до п. 5.1 Положення виконання будівельних робіт на об'єктах без одержання дозволу або його завчасної перереєстрації, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним і тягне за собою відповідальність згідно діючого законодавства.

При здійсненні без проектно-правової документації та без отримання дозволу на реконструкцію нежитлового будинку, АДРЕСА_2 ОСОБА_3 було порушено вимоги «Правила забудови м. Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради № 1716-ХХІV від 26.09.2003 року.

Згідно ст. 376 ЦК України, жилий будинок, спорудження, інше нерухоме майно вважаються самовільним будівництвом, якщо вони побудовані, реконструюються або будуються без належного дозволу або затвердженого проекту, або зі значними порушеннями будівельних норм і правил, а також якщо вони побудовані або будуються на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети. Особа, що здійснила або здійснює самовільне будівництво нерухомого майна, не здобуває право власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи містобудування», закінчений реконструкцією об'єкт нерухомості підлягає прийняттю в експлуатацію. Експлуатація неприйнятих об'єктів забороняється.

Згідно ч. 3 п. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державної реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 182 ЦК України визначено, що право власності на нерухомі речі підлягає державної реєстрації.

Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їхні обмеження» та п. 1.12 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, право звернення в органи місцевого самоврядування за проведенням реєстрації прав власності на нерухоме майно виникає з моменту його прийняття в експлуатацію актом відповідної організації.

Всупереч доводів апеляційної скарги, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази підтверджуючи, що прибудова після будівництва позивачем здана в експлуатацію. Крім того, земельна ділянка, на якій позивачка реконструювала нежитлову будівлю яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зальною площею 147, 7 кв.м., є комунальною власністю.

Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальна громада міста безпосередньо або через створені ними органи місцевого самоврядування, керує майном, що знаходиться в комунальній власності.

Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі, що належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю, у комунальній власності знаходяться всі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Одеська міська рада, як власник спірної земельної ділянки, у відповідності зі ст. 319 ЦК України володіє, користується і розпоряджається належним їй майном.

Згідно з п.п. 5, 6 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виняткової компетенції органів місцевого самоврядування відносяться правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню об'єктами комунальної власності.

Незаконно реконструйована адміністративна будівля знаходиться на земельній ділянці, що відноситься до комунальної власності і тим самим порушуються права і законні інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, тому що відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, яке включає в себе володіння, користування та розпорядження, або будь-яке інше право на земельну ділянку за позивачем зареєстровано не було.

До суду не надано доказів того, що позивач в установленому законом порядку отримав державний акт на право користування землею або державний акт на право довгострокового тимчасового користування землею, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева