Справа №461/1651/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

при секретарі Думичі Р.М.,

за участі прокурора Лиховид Е.Г.,

представника відповідача управління Державної

виконавчої служби Головного територіального

управління юстиції у Львівській області Романа Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з відповідною позовною заявою до відповідачів. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Сокальського районного суду Львівської області від 18 червня 2011 року задоволено позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України (ПФУ) в Сокальському районі Львівської області, зобовязано відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної державної допомоги як «дитині війни» за період з 20 листопада 2010 року по 01 червня 2011 року. На підставі постанови суду позивачеві виданий виконавчий лист № 2-а-812/11, який був направлений на примусове виконання до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі ПВР УДВС ГТУЮ).

Державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Мироненком В.В. 02 серпня 2013 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 37176026. Позивач зазначає, що вказаною постановою, діями державного виконавця та тривалим невиконанням рішення суду їй завдана моральна шкода. Просить суд стягнути з відповідача УДВС ГТУЮ у відшкодування моральної шкоди суму 1000000 грн.

Позивач в судове засідання не зявилася, хоча повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи /а.с.121/. На адресу суду надійшла письмова заява ОСОБА_2 прослухання справи за її відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі /а.с.94/.

Представник відповідача УДВС ГТУЮ за довіреністю /а.с.127/ Роман Н.О. в судовому засіданні пояснив, що рішення Сокальського районного суду про зобовязання управління ПФУ в Сокальському районі провести нарахування та виплату позивачу щомісячної допомоги як «дитині війни» не було виконане у звязку зі встановленням Кабінетом Міністрів України особливого порядку виплат такої допомоги. Вважає, що порушення, допущені виконавцем в процесі виконавчого провадження, не є підставою цивільної відповідальності. Позивачем не надано суду доказів причинного звязку між діями державного виконавця та моральною шкодою, завданою ОСОБА_2 Вина ДВС у невиплаті позивачу допомоги не є виключною, оскільки виплати не здійснені з вини інших органів також /а.с.125-126/.

Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області свого представника до суду не направило, хоча було повідомлене про дату, час та місце розгляду справи /а.с.123/.

Прокурор проти задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача УДВС ГТУЮ суми у відшкодування моральної шкоди заперечувала.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області від 01 квітня 2013 року відкрите виконавче провадження № ВП 37176026 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-812/11, виданого 18 лютого 2013 року Сокальським районним судом Львівської області, щодо зобовязання управління ПФУ у Сокальському районі Львівської області провести нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 20 листопада 2010 року по 01 червня 2011 року /а.с.20/.

Постановою державного виконавця Мироненка В.В. від 02 серпня 2015 року виконавче провадження № ВП 37176026 закінчене на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» /а.с.24/. Дана постанова винесена на підставі розпорядження управління ПФУ від 13 травня 2015 року, яким проведено перерахунок ОСОБА_2 підвищення як «дитині війни» за вказаний у рішенні суду період /а.с.16-17/.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2013 року № 454/2222/13-а позов ОСОБА_2 до державного виконавця ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області Мироненко В.В. про визнання дій протиправними та зобовязання про вчинення дій задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність державного виконавця при виконанні виконавчого листа № 2а-812/11; визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 37176026 від 02 серпня 2013 року по виконавчому листу № 2а-812/11 /а.с.8/.

На виконання постанови Сокальського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2013 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Львівській області Мироненком В.В. 12 лютого 2014 року відновлено виконавче провадження № ВП 37176026 /а.с.22/.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (ст. 1167 ЦК України).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органу місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається із змісту п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позові позивачем зазначено, що завдана їй моральна шкода полягає у моральних стражданнях та переживаннях у зв'язку з порушенням конституційних прав та гарантій щодо отримання гарантованих законом виплат, а саме щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, необхідності у похилому віці відстоювати в судах своє право та не мати можливості отримати присуджену у судовому порядку соціальну допомогу у зв'язку з бездіяльністю органу, на який покладено обов'язок примусово виконати судове рішення. Позивач вбачає в цьому глузування органів державної влади, що завдає їй моральних страждань, оскільки вона вимагає лише те, що гарантовано Законами України /а.с.2-4/.

Протиправність дій державного виконавця відділу ПВР УДВС встановлена постановою Сокальського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2013 року по справі № 454/2222/13-а /а.с.8/. Вказана постанова суду є чинною і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини протиправних дій державного виконавця, встановлені у адміністративній справі не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи.

Крім цього, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Тобто, обов'язок спростування вини покладається на заподіювача шкоди.

Згідно з рекомендаціями Верховного Суду України, викладеними у пп. 3, 9 вищезазначеної постанови Пленуму, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Задовольнити вимоги позивача про стягнення 1000000 гривень на відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, суд не знаходить за можливе, оскільки така сума є значно завищеною та не відповідає глибині моральних страждань позивача, значності тих додаткових зусиль позивача, що були направлені на відновлення порушеного права.

Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості завданої моральної шкоди, характер негативних наслідків, матеріальні та особистісні обмеження, порушення та зміну звичайного укладу життя і звязків, вважає за можливе стягнути з відповідача УДВС ГТУЮ на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди суму 1000 грн., що буде еквівалентом завданим моральним стражданням, оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи та вищезазначеним принципам.

При розгляді справи за позовом про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України суд бере до уваги, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави через органи Державного казначейства.

Оскільки, позивач та відповідач на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідно звільнені від сплати судового збору на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України судові витрати вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 суму 1000 /одна тисяча/ грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 15 червня 2015 року проголошено його вступну та резолютивну частини. Повний текст рішення складений 17 червня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Д. Фролова