_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/2-429/11
Провадження № 4-с/520/51/15
УХВАЛА

09.06.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

при секретарі - Камінській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, субєкти оскарження: Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, зацікавлена особа ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з скаргою та просить визнати незаконною бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 при виконанні судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її утримання та відмову у здійсненні дій, спрямованих на спонукання боржника на виконання рішення суду шляхом накладення арешту на належну боржнику ОСОБА_3, на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 та звернення до Київського районного суду міста Одеси з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3, у праві виїзду за межі України, зобовязати Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції накласти арешт на належну боржнику, ОСОБА_3, на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 та зобовязати Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції здійснити звернення до Київського районного суду м. Одеси з поданням про тимчасове обмеження боржника, ОСОБА_3, у праві виїзду за межі України.

При цьому скаржник посилається на те, що в провадженні Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження ВП № 32425640 щодо стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів в сумі 500 гривен щомісячно, відкрите Постановою про відкриття виконавчого провадження від 03 травня 2012 року. В звязку з неперіодичною сплатою боржником аліментів на утримання та значною заборгованістю по сплати аліментів, 09 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з клопотанням про витребування відомостей щодо нерухомого майна яке є у власності боржника ОСОБА_3, накладення арешту на належну на праві приватної власності боржнику квартиру АДРЕСА_1 та звернення до Київського районного суду міста Одеси з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. 13 березня 2015 року ОСОБА_1 отримала відповідь, якою їй було відмовлено у задоволенні клопотання про звернення до Київського районного суду міста Одеси з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України з посиланням на норми п. 11.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка вказує на те, що державний виконавець може звернутися до суду з відповідним поданням лише у разі ухилення боржника від виконання рішення суду. Однак, як зазначила скаржник, в 2014 році боржник ОСОБА_3 на протязі шести місяців (з травня по жовтень включно) не сплачував призначені судом аліменти на її утримання, а в 2015 році вона знову на протязі вже трьох місяців не отримує аліментів на своє утримання (з грудня 2014 року до теперішнього часу), а тому вважає незаконною бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, утримання та відмову у здійсненні дій, спрямованих на спонукання боржника на виконання рішення суду шляхом накладення арешту на належне йому майно та звернення до Київського районного суду міста Одеси з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні представник скаржника - ОСОБА_4 вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в скарзі, просила її задовольнити.

Державний виконавець першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 зі скаргою не погодилась, надала до суду заперечення, які підтримала у судовому засіданні, у задоволенні скарги просила відмовити у повному обсязі.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_5 зі скаргою не погодилась, у її задоволенні просила відмовити.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження №32425640, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, у Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист, виданий Київським районним судом м. Одеси від 28 квітня 2012 року № 2-429/11 про збільшення розміру аліментів, присуджених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2005 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 зі 100 (сто) гривень до 500 (пятсот) гривень щомісячно, починаючи з 10 листопада 2010 року до зміни матеріального чи сімейного стану.

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою з посиланням на те, що бездіяльність полягає у не винесені державним виконавцем відділу постанови про накладення арешту на майно боржника та не подання до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України через наявність заборгованості по аліментам, про що надала розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого станом на 01 березня 2015 року ОСОБА_3 має заборгованість в розмірі 1000 гривень.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження №32425640, оглянутого у судовому засіданні, на момент виникнення заборгованості державним виконавцем було вжито заходів примусового виконання рішення, відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», а саме винесено постанову про оголошення у розшук автомобіля, належного боржнику, після чого заборгованість була погашена, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам.

Крім того, згідно довідки розрахунку по аліментам, складеної державним виконавцем Першого Київського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2, станом на 01 червня 2015 року, встановлено відсутність заборгованості ОСОБА_3 по виконавчому листу виданому Київським районним судом м. Одеси від 28 квітня 2012 року № 2-429/11.

Щодо вимоги про зобовязання першого Київського ВДВС ОМУЮ накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності боржнику, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника можливе лише у разі наявності заборгованості по аліментам понад три місяці, що також передбачено п. 7.13.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Крім того, згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт як засіб примусового виконання рішення суду застосовується лише у тому випадку, якщо не можливо іншим чином забезпечити реальне виконання рішення.

Щодо вимоги про зобовязання першого Київського ВДВС ОМУЮ здійснити звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України слід зазначити, що п. 11.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець може звернутись до суду з відповідним поданням лише у разі ухилення боржника від виконання рішення суду.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, судом не вбачається ухилення боржника від сплати аліментів та необхідності тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Крім того, пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

При таких обставинах, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.213,214,215,218,383 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, субєкти оскарження: Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, зацікавлена особа ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня постановлення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Огренич І. В.