Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної державної телерадіокомпанії, треті особи: Державний комітет телебачення і радіомовлення України, управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сумської обласної державної телерадіокомпанії про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 2006 року перебувала із відповідачем у трудових відносинах, 01 липня 2013 року її було звільнено за п. 6 ст. 36 КЗпП України, а розрахунок проведено 04 липня 2013 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми змінено дату її звільнення на 02 липня 2013 року та стягнуто заробітну плату за цей день в сумі 124 грн 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 липня 2013 року по день фактичного розрахунку - 04 липня 2013 року в розмірі 689 грн 07 коп., 500 грн на відшкодування моральної шкоди, а також змінено підстави звільнення на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що вказане рішення суду в частині стягнення заробітної плати виконано лише 07 серпня 2014 року, ОСОБА_1 просила стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05 липня 2013 року по день фактичного остаточного розрахунку - 07 серпня 2014 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 березня 2015 року, з урахуванням виправлених ухвалою цього ж суду від 16 квітня 2015 року допущених описок, позов задоволено частково.

Стягнуто з Сумської обласної державної телерадіокомпанії на користь ОСОБА_1 63 164 грн 75 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 21 травня 2015 року зазначене рішення районного суду в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 05 липня 2013 року до 14 березня 2014 року скасовано й провадження у справі в цій частині закрито.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 21 травня 2015 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15 березня 2014 року до 07 серпня 2014 року скасовано й в задоволенні вказаних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить рішення та ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення та ухвала суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 05 липня 2013 року до 14 березня 2014 року, суд апеляційної інстанції, виходив з наявності передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України підстав для закриття провадження у вказаній частині, оскільки такі вимоги позивача вже були вирішені в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимоги ст. 117 КЗпП України не передбачають стягнення середнього заробітку за невиконання судових рішень у трудових справах.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 17 червня 2006 року працювала у Сумській обласній державній телерадіокомпанії.

Наказом № 58-к від 01 липня 2013 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України з 01 липня 2013 року у зв'язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці, на підставі її заяви.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 15 травня 2014 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 та змінено дату звільнення позивача з 01 липня 2013 року на 02 липня 2013 року, стягнуто заробітну плату за цей день в сумі 124 грн 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 липня 2013 року по день фактичного розрахунку - 04 липня 2013 року в розмірі 689 грн 07 коп., 500 грн на відшкодування моральної шкоди, а також змінено підстави звільнення на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказане рішення суду було виконано в примусовому порядку на підставі виконавчого листа й заборгованість з заробітної плати була погашена в повному обсязі лише 07 серпня 2014 року.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_745/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1> при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1> в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_745/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1> стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-144цс13 від 29 січня 2014 року та № 6-159цс13 від 22 січня 2014 року).

При цьому наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, відсутність коштів у роботодавця не може свідчити про відсутність його вини у невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-76цс14 від 02 липня 2014 року та № 6-64цс13 від 03 липня 2013 року).

Проте зазначені положення законодавчих актів та обставини справи, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 212 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 316 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> не врахував, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірив, унаслідок чого в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, та припустився помилки у застосуванні вимог матеріального права й дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому, закриття провадження у справі в цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елемента не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 березня 2013 року на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2013 року по день фактичного розрахунку - 04 липня 2013 року в розмірі 689 грн 07 коп.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05 липня 2013 року по день остаточного розрахунку - 07 серпня 2014 року.

Зазначене залишилося поза увагою апеляційного суду, який у порушення вимог ст. ст. 209, 310 ЦПК України належним чином не перевірив змісту позовних вимог та їх підстави, на предмет тотожності, а відтак дійшов помилкового висновку щодо часткового закриття провадження у справі.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 травня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко