Провадження № 2/750/1303/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого - судді Лямзіної Н.Ю.

за участі секретаря - Латенко О.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення матеріальної шкоди, суд-

третя особа - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

в с т а н о в и в :

05.11.2014 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовною вимогою до відповідачів про стягнення матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 15.11.2011 року в м.Чернігові на перехресті вул. Горького - пр-т. Перемоги відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Форд Фієста», д.н.з. НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_1 та транспортним засобом марки «Форд Скорпіо» д.н.з. НОМЕР_2.

28.01.2015 року Деснянським районним судом м.Чернігова було винесено заочне рішення суду, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення матеріальної шкоди задоволено частково.

13.02.2015 року відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» подало заяву про перегляд заочного рішення суду.

13.03.2015 року заочне рішення від 28.01.2015 року було скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.05.2015 року позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.

У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надіслав заперечення.

У судовому засіданні встановлено, що 15.11.2011 року в м. Чернігові на перехресті вул. Горького - пр-т. Перемоги відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Форд Фієста», д.н.з. НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_1 та транспортним засобом марки «Форд Скорпіо» д.н.з. НОМЕР_2, при проїзді перехрестя пр-т. Перемоги - вул. Горького в м. Чернігові на зоборонений сигнал світофора, скоїв зіткнення з транспортним засобом «Форт Фієста», д.н.з. НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_1, який рухався в зустрічному напрямку та виконував маневр лівого повороту по вул. Горького. В наслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Так, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова по справі № 3/2506/814/12 від 06.03.2012 року про притягнення до адміністративної відповідальністю за ст.124 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 провадження закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Як встановлено матеріалами справи ДТП сталося внаслідок проїзду перехрестя пр-т. Перемоги -вул. Горького на заборонений сигнал світлофора автомобіля «Форд Скорпіо» д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2.

Таким чином, оскільки пошкодження автомобіля позивача мало місце внаслідок зіткнення автомобіля «Форд Фієста», д.н.з. НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_1 та автомобіля марки «Форд Скорпіо» д.н.з. НОМЕР_2. Внаслідок вищезазначеного ДТП був пошкоджений автомобіль «Форд Фієста», д.н.з. НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_4 відповідно до висновку автотоворознавчого дослідження № 563 від 04.02.2012 року вартість відновлювального ремонту складає 83719 грн. 78 коп.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Форд Скорпіо» д.н.з. НОМЕР_2, була зареєстрована по полісу ОСЦПВВНТЗ № АВ/3394739 в ПрАТ «СТ»Іллічівське».

Відповідно до довідки №17-05/3924 від 28.03.2012 р. наданої ПрАТ «СК «Провідна» позивачу ОСОБА_1 за Договором страхування №06/0638147/2502/11 від 10.10.2011 була здійснена страхова виплата в сумі 54265 грн. 65 коп., що підтверджено довідкою ПАТ «ВТБ Банк» від 30.05.2012 №309/2801. (а.с.61-62)

Основним нормативним документом, що регулює правовідносини в даній сфері господарської діяльності є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком - є подія., внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, яка застосовується до даних правовідносин, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданої нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншими із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідності частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Суди мають розділяти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, вид випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодовувати незалежно від їхньої вини ( частина друга статті 1188 ЦК України).

Посилання відповідача в запереченнях на той факт, що не встановлена вина ОСОБА_2 суд не може прийняти до уваги у зв'язку з тим, що цей факт встановлений рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2013 року (рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи № 2/751/6/14, 751/7766/13-ц, том 2, а.с.84), матеріали якої досліджувалися під час судового розгляду справи).

А відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Предмет судового розгляду формується позовною заявою, в якій вказується вимога позивача. Суд в силу принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) не може вийти за межі позовних вимог. Суд не може з власної ініціативи виходити за межі позову, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (ст. 2 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України позивач просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу.

Розмір відшкодування на правову допомогу має відповідати граничним розмірам, встановлених Законом України "Про розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Розмір компенсації не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за одну годину роботи.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до розрахунку суми гонорару, та квитанції від 30.10.2014 року, позивачем було сплачено 3000 грн. за правову допомогу, що не перевищує граничного розміру витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 28807 грн. 63 коп. (двадцять вісім тисяч вісімсот сім грн. 63 коп.)

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Ю. Лямзіна