АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2788/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

прокурора Ситника Т.А.,

апелянта ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 міжрайонної прокуратури Черкаської області до ОСОБА_8 районної державної адміністрації Черкаської області, Реєстраційної служби ОСОБА_8 міськрайонного управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, треті особи: Управління Держземагенства в ОСОБА_8 районі, Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, приватний нотаріус ОСОБА_8 районного нотаріального округу ОСОБА_18 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року Черкаський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що Черкаською міжрайонною екологічною прокуратурою проведено перевірку додержання законодавства під час передачі земельних ділянок розташованих в адміністративних межах Григорівської сільської ради, Канівського району, Черкаської області у приватну власність.

У звязку з ліквідацією міжрайонної екологічної прокуратури матеріали вказаної перевірки передані до Черкаської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері.

В ході перевірки встановлено, що відведення земельних ділянок розміром по 0,5 га кожна за кадастровими номерами: :01:001:0057, :01:001:0055, :01:001:0053, :01:001:0052, :01:001:0051, :01:001:0058, :01:001:0056, :01:001:0054, :01:001:0050 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Григорівської сільської ради та передача їх у власність відповідачам ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 відбулося з порушенням вимог ст. 20, 116, 118 ЗК України, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, проект землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок, межі яких раніше в натурі не визначалися, не розроблявся та не погоджувався з уповноваженими на це органами. Також, відповідно до листа відділу охорони культурної спадщини, музейної справи та з питань релігій Управління культури Черкаської обласної державної адміністрації від 30.05.2014 року № 03-01/759, спірні земельні ділянки, які перебувають у приватній власності ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та знаходяться в адміністративних межах Григорівської сільської ради, Канівського району та розташовані на території, що передбачена для створення державного історико-культурного заповідника «Трахтемирів».

Прокурор вказує на те, що розпорядження голови ОСОБА_8 РДА № 191 від 27.03.2007 року та № 238 від 11.04.2007 року суперечать вимогам Конституції України, ЗУ «Про землеустрій», ЗК України в частині передачі у приватну власність земельних ділянок відповідачам.

Крім того, вказані земельні ділянки за договорами купівлі-продажу відчужені ОСОБА_7 Проте, відповідно до положень ч. 1 ст. 288 ЦК України та розяснень, що містяться в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», договори купівлі-продажу від 18.01.2008 року є такими, що порушують публічний порядок, тобто є нікчемними, то і державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на імя ОСОБА_7 також є недійсними, так як отримані на підставі нікчемних договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 18.01.2008 року.

Зазначені обставини вказують на незаконну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, проведену Реєстраційною службою ОСОБА_8 міськрайонного управління юстиції на підставі рішення про державну реєстрацію № 17894348 від 11.12.2014 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

07 липня 2015 року позивач ОСОБА_8 міжрайонний прокурор подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та остаточно просив суд:

1. Визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_8 районної державної адміністрації від 27.03.2007 № 191 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради» в частині передачі у приватну власність земельні ділянки ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, площею по 0,5 га за кадастровими номерами :01:001:0057, :01:001:0055, :01:001:0053, :01:001:0052, :01:001:0051, :01:001:0058, :01:001:0056, :01:001:0054, :01:001:0050;

2. Визнати недійсними державні акти на право власності на землю, виданих ОСОБА_9 серії ЯЕ № 132521, ОСОБА_14 серії ЯЕ №132519, ОСОБА_16 серії ЯЕ № 132517, ОСОБА_12 серії ЯЕ № 132516, ОСОБА_10 серії ЯЕ № 132515, ОСОБА_11 серії ЯЕ № 2530, ОСОБА_15 серії ЯЕ № 132520, ОСОБА_13 серії ЯЕ 132518, ОСОБА_17 серії ЯЕ 132514;

3. Визнати недійсними державні акти на право власності на землю, видані на ім'я ОСОБА_7 серії ЯЕ № 630827 від 24.01.2008 року, серії ЯЖ № 035574 від 28.02.2008 року, серії ЯЖ № 113891 від 17.06.2008 року, серії ЯЖ № 113894 від 17.06.2008 року, серії ЯЕ № 960401 від 04.02.2008 року, серії ЯЕ № 960402 від 04.02.2008 року, серії ЯЗ № 190525 від 21.10.2008 року, серії ЯЖ № 113913 від 24.06.2008 року, серії ЯЕ № 623850 від 02.11.2007 року;

4. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17911776 від 11.12.2014 року, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби ОСОБА_8 міськрайонного управління юстиції (т.15,а.с.52-58).

28 вересня 2015 року представник ОСОБА_7 ОСОБА_6 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2015 року позов ОСОБА_8 міжрайонної прокуратури Черкаської області задоволено повністю.

Вирішено визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_8 районної державної адміністрації від 27.03.2007 року № 191 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради» в частині передачі у приватну власність земельні ділянки: ОСОБА_9, площею 0,5 га із кадастровим номером :01:001:0057; ОСОБА_14, площею 0,5 га із кадастровим номером :01:001:0055; ОСОБА_16, площею 0,5 га із кадастровим номером :01:001:0053; ОСОБА_12, площею 0,5 га із кадастровим номером :01:001:0052; ОСОБА_10, площею 0,5 га із кадастровим номером :01:001:0051; ОСОБА_11, площею 0,5 га із кадастровим номером :01:001:0058; ОСОБА_15, площею 0,5 га із кадастровим номером :01:001:0056; ОСОБА_13 площею, 0,5 га із кадастровим номером :01:001:0054; ОСОБА_17, площею 0,5 га із кадастровим номером :01:001:0050.

Визнано недійсними державні акти на право власності на землю, видані:

ОСОБА_9 серії ЯЕ № 132521 від 02.04.2007 p.,

ОСОБА_14 серії ЯЕ №132519 від 02.04.2007 p.,

ОСОБА_16 серії ЯЕ № 132517 від 02.04.2007 p.,

ОСОБА_12 серії ЯЕ № 132516 від 02.04.2007 p.,

ОСОБА_10 серії ЯЕ № 132515 від 02.04.2007 p.,

ОСОБА_11 серії ЯЕ № 132530 від 02.04.2007 p.,

ОСОБА_15 серії ЯЕ № 132520 від 02.04.2007 p.,

ОСОБА_13 серії ЯЕ № 132518 від 02.04.2007 p.,

ОСОБА_17 серії ЯЕ 132514 від 16.04.2007 р.

Визнано недійсними державні акти на право власності на землю, видані на ім'я ОСОБА_7: серії ЯЕ № 630827 від 24.01.2008р., серії ЯЖ № 035574 від 28.02.2008р., серії ЯЖ № 113891 від 17.06.2008р., серії ЯЖ № 113894 від 17.06.2008р., серії ЯЕ № 960401 від 04.02.2008р., серії ЯЕ № 960402 від 04.02.2008р., серії ЯЗ № 190525 від 21.10.2008р., серії ЯЖ № 113913 від 24.06.2008р., серії ЯЕ№ 623850 від 02.11.2007р.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17911776 від 11.12.2014 року, прийняте державним реєстратором Реєстраційної служби ОСОБА_8 міськрайонного управління юстиції.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_6, вважаючи рішення суду незаконним, просить його скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 міжрайонної прокуратури Черкаської області відмовити повністю. Стягнути з ОСОБА_8 міжрайонної прокуратури на користь ОСОБА_7 судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави є цілком обгрунтованим, а позовні вимоги заслуговують на увагу та є законними, так як відповідачі набули право власності на спірні земельні ділянки з порушенням вимог Закону.

Суд також вважав, що на момент набрання чинності Законом України від 20 грудня 2011 року N 4176-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" позовна давність на спірні правовідносини не поширювалась, отже, звернувшись до суду 10.11.2014 року, прокурор строк позовної давності не пропустив.

Основним законом, яким регулюються земельні відносини, є Конституція України. Крім цього, земельні відносини регулюються іншими, прийнятими відповідно до Конституції законами і підзаконними актами, а саме законами України «Про землеустрій», «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про місцеве самоврядування» та іншими законами, також Земельним кодексом України.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено обов'язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_19 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦК України, ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю, є зокрема, держава, яка реалізує це право безпосередньо або через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 33, 361 Закону "Про прокуратуру" та ст. 45 ЦПК, відповідно до якої прокурор може звертатися до суду із заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина або держави і може здійснювати представництво на будь-якій стадії процесу.

На підставі ст. 16 ЦК України кожен має право звернутись до суду за захистом порушеного права. Способами захисту є, зокрема, визнання незаконним рішення органу державної влади або місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, визнання правочину недійсним.

Встановлено, що на підставі розпорядження від 27.03.2007 № 191 «Про передачу

земельних ділянок в приватну власність громадянам та виготовлення державних актів на право власності на землю за рахунок земель запасу Григорівської сільської ради» ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_17 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Григорівської сільської ради, площею по 0,5 га за кадастровими номерами: :01:001:0057, :01:001:0055, :01:001:0053, :01:001:0052, :01:001:0051, :01:001:0058, :01:001:0056, :01:001:0054, :01:001:0050 (т.1 а.с. 12-14).

На підставі вказаного розпорядження видано державні акти на земельну ділянку ОСОБА_9 серії ЯЕ № 132521 від 02.04.2007 pоку (т.3 а.с. 175), ОСОБА_14 серії ЯЕ № 132519 від 02.04.2007 pоку (т. 3 а.с. 152), ОСОБА_16 серії ЯЕ № 132517 від 02.04.2007 pоку (т. 3 а.с. 37), ОСОБА_12 серії ЯЕ № 132516 від 02.04.2007 pоку (т.13 а.с. 37), ОСОБА_10 серії ЯЕ № 132515 від 02.04.2007 pоку (т. 3, а.с. 194), ОСОБА_11 серії ЯЕ № 132530 від 02.04.2007 pоку (т. 3 а.с. 184), ОСОБА_15 серії ЯЕ № 132520 від 02.04.2007 pоку (т.3 а.с. 163), ОСОБА_13 серії ЯЕ № 132518 від 02.04.2007 pоку (т. 10 а.с. 40), ОСОБА_17 серії ЯЕ 132514 від 16.04.2007 року.

Далі ці земельні ділянки за договорами купівлі-продажу відчужені ОСОБА_7, який в подальшому на них отримав державні акти, обєднавши їх в одну земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер :01:001:1587.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин. Зокрема, до їх повноважень належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності; додержання земельного та екологічного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції від 25.10.2001 року), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 6,7,10 ст. 118 ЗК України (2001 року) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - та висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з пунктами "б", "в" частини першої статті 20 Закону України N 858-IV "Про землеустрій" від 28 травня 2003 року (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Стаття 50 цього Закону передбачала обов'язкове складання проекту землеустрою (у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року N 677 (далі - Порядок) (постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2013 року N 154).

Цим Порядком на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення (абзац другий пункту 2 Порядку).

В усіх інших випадках розроблення проекту землеустрою є обов'язковим.

Відповідно до розпорядження ОСОБА_8 РДА № 182, 184 від 27.03.2007р. «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельних ділянок з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки», ОСОБА_8 РДА рекомендовано ОСОБА_8 районному відділу Черкаської регіональної філії Центру державного земельного кадастру підготувати технічну документацію про передачу у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства загальною площею 4,5 га громадянам із земель запасу Григорівської сільської ради та виготовити державні акти на право власності на землю, згідно з додатком. (т.3, а.с.15, 19). Додаток до розпорядження містить список громадян, яким передаються земельні ділянки для особистого селянського господарства із земель запасу Григорівської сільської ради, в тому числі: ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_17 Тобто, такі земельні ділянки надавалися вперше.

Таким чином, у випадку передачі громадянам у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обовязковим є розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки. Про це зазначено в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у справі №6-35цс14.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

Крім того, відповідно до листів: Держземагенства у ОСОБА_8 районі від 15.05.2014 № 01-09/524 (т. 4, а.с. 22-23, т.6, а.с. 24-27, т.8, а.с. 22-23, т.10, а.с. 27-30, т. 11, а.с. 24-27, т.12, а.с. 24-27, т.13, а.с. 24-27);

Відділу охорони культурної спадщини, музейної спадщини та з питань релігії управління культури Черкаської ОДА від 16.05.2014 № 03/1/595 (т.4, а.с. 18, т.6 а.с. 18, т.8 а.с. 17, т.10 а.с. 17, т.11 а.с. 17, т.12 а.с. 18, т.13 а.с. 17);

Департаменту екології та природних ресурсів Черкаської ОДА від 12.05.2014 №03/2322 (т.1 а.с.28, т.4 а.с. 31, т.6 а.с. 30, т.8 а.с. 30, т.10 а.с. 33, т.11 а.с. 30, т.12 а.с. 30, т.13 а.с. 30);

ОСОБА_8 міжрайонного управління ГУ Держсанепідслужби у Черкаській області від 13.05.2014 №15-29/237 (а.с. 18 т.1, а.с. 21 т.4, а.с. 21 т.6, а.с.19 т.8, а.с.19 т. 10, а.с. 21 т.13), - проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_17 не погоджувався.

Як встановлено в судовому засіданні, відсутньою була у відповідачів і державна експертизи, яка проводиться відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про землеустрій» з метою забезпечення відповідності документації із землеустрою вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам. На те, що висновки державної землевпорядної експертизи, відповідно до вимог ст.35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», є обовязковими під час прийняття рішення щодо передачі земельної ділянки, вказав Верховний Суд України в постанові від 14.05.2014 року у справі № 6-35цс14.

Відповідно до положень статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом Автономної ОСОБА_19 Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки передача у приватну власність земельних ділянок відповідачам відбулася з порушенням чинного земельного законодавства, зокрема без розроблення проекту землеустрою, без погодження з відповідними органами та без висновків державної землевпорядної експертизи, то надання цих земельних ділянок у власність фізичним особам є незаконним.

Проте позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду з названим позовом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень частин третьої, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові

З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2015 року ОСОБА_6 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема, у пункті 4 частини першої статті 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_19 Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу I Закону України від 20 грудня 2011 року N 4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" (N 4176-VI) пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено.

ОСОБА_20 набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 20 грудня 2011 року N 4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_19 Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Відмовляючи представнику ОСОБА_6 у застосуванні строку позовної давності, суд першої інстанції послався на вказану норму закону, вважаючи, що позивачем не пропущено строк на звернення до суду з цим позовом.

Так, згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Проте положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Право на звернення до суду з таким позовом виникло у 2007 році, строк позовної давності за цими вимогами сплив у 2010 році, а положення Закону України N 4176-VI не поширюються на спірні правовідносини у звязку з набранням ним чинності після спливу позовної давності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Названі положення відображені в правовій позиції Верховного Суду України у справі за №6-68цс15 від 16.09.2015 року, яка, відповідно до частини 1 статті 360-7 ЦПК України, є обовязковою для застосування у судовій практиці у подібних правовідносинах у справах, які містять зазначену норму права.

Колегія суддів приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яку заявник пропустив без поважних причин, оскільки дія Закону України від 20 грудня 2011 року N 4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" не поширюється на спірні правовідносини, так як цей ОСОБА_20 прийнято після спливу позовної давності. Клопотання про поновлення строку не заявлено, доказів поважності причин його пропуску не надано, а відтак порушене право Григорівської сільської ради на вказані земельні ділянки не підлягає захисту у звязку зі спливом позовної давності. А що стосується прокурорського реагування, то перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів, а не після того, як прокурор провів перевірку через сім років, так як позови прокуратури пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеної незаконними правовими актами органу державної влади.

Щодо правомірності звернення прокурора з зазначеним позовом, на що вказує апелянт ОСОБА_6 в скарзі та запереченнях на позов, то згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз. 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року N 2), при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до п. 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору неповно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, не належним чином оцінив докази та дав їм не належну правову оцінку, ухвалив рішення з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, дані обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову в задоволенні позову в повному обємі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 вересня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 міжрайонної прокуратури Черкаської області до ОСОБА_8 районної державної адміністрації Черкаської області, Реєстраційної служби ОСОБА_8 міськрайонного управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, треті особи: Управління Держземагенства в ОСОБА_8 районі, Державна інспекція сільського господарства в Черкаській області, приватний нотаріус ОСОБА_8 районного нотаріального округу ОСОБА_18 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки відмовити повністю за пропуском строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_8 міжрайонної прокуратури на користь ОСОБА_7 судовий збір, сплачений ним при подачі апеляційної скарги, в сумі 535 грн.92 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :