АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9966/15 Справа № 199/7599/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною скаргою на бездіяльність начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Свою скаргу обґрунтовував тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська №199/2837/13-ц (2/199/1784/2013) від 09 липня 2013 року було стягнуто з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в розмірі 175846,00 гривень. 01 серпня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист по вказаній справі. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська №199/5590/13-ц (2/199/2339/13) від 09 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в розмірі 91761,52 грн. Виконавчий лист по вказаній справі було видано 15 серпня 2013 року. На підставі вищевказаних виконавчих листів Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції були відкриті наступні виконавчі провадження: ВП № 39266213 від 08.08.2013 року по стягненню грошових коштів з ОСОБА_3 на мою користь в розмірі 175846,00 грн., а також ВП № 39420442 від 20.08.2013 року по стягненню грошових коштів з ОСОБА_3 на мою користь в розмірі 91761,52 грн. В 2014 році виконавчим провадженням були присвоєні наступні номери: ВП № 43643847 від 12.06.2014 року по стягненню 175846,00 грн., а також ВП № 44655520 від 08.09.2014 року по стягненню 91761,52 грн. Станом на 30 вересня 2015 року Ленінським відділом ДВС рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду не виконані. 31.08.20151 року заявник подав до Ленінського ВДВС заяву про приєднання оригіналу відповіді з УДАІ про право власності на автомобіль «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_1, а також того ж дня подав окремим процесуальним документом заяву про необхідність звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у майні, яким вона володіє спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_4, а саме вищевказаним автомобілем. Державний виконавець не звернувся до суду з вказаним поданням. Так, заявник, як стягувач у виконавчих провадженнях, 10 серпня 2015 року подав начальнику Ленінського ВДВС ДМУЮ скаргу на бездіяльність начальника Ленінського ВДВС ДМУЮ щодо не звернення до суду з поданням. Начальник відділу за результатами розгляду скарги заявника від 10.09.2015 року, зобов'язаний був винести постанову, або про задоволення скарги, або про відмову в задоволенні скарги, але вказаних дій ним здійснено не було, він взагалі не отримав будь-якої відповіді на його скаргу. У зв'язку з цим заявник просив суд визнати неправомірною бездіяльність начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в частині невинесення постанови за результатами розгляду його скарги від 10.09.2015 року в порядку, передбаченому вимогами ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження». А також зобов'язати винести постанову за результатами розгляду вказаної скарги.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року скаргу ОСОБА_2- задоволено; визнано неправомірною бездіяльність начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в частині невинесення постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 10 вересня 2015 року в порядку, передбаченому вимогами ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов'язано начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винести постанову за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 10 вересня 2015 року в порядку, передбаченому вимогами ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»; судові витрати не відшкодовуються.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду в частині відмови у відшкодуванні судових витрат пов'язаних з розглядом скарги скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 за скаргою, районний суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат виходив з того, що судові витрати по справі стягненню не підлягають, оскільки не понесені заявником.

Але погодитись з висновками суду не можна тому, що вони не підтверджуються матеріалами справи, судом не враховані вимоги ч.2 ст. 85 ЦПК України.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 85 ЦПК України).

Порядок реалізації цієї норми законом не визначено.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року з послідуючими змінами та доповненнями «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ та встановлено, що за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв'язку з явкою до суду компенсація обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Якщо сторона, на користь якої постановлено рішення, не працює і не має самостійного доходу, вона має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Порядок розрахунку цієї компенсації: до уваги береться мінімальна заробітна плата, що діяла на час, коли відбувалася явка до суду. Час, витрачений у зв'язку із явкою до суду, складається з часу, протягом якого сторона не могла займатися звичайними для нею заняттями, зокрема часу, проведеного в судовому засіданні. Цей час можна визначити шляхом додавання часу тривалості усіх судових засідань, в яких сторона брала участь. До цього часу слід додати і час чекання початку судових засідань, якщо вони почалися із запізненням. До цього часу можна додати також час, необхідний для доїзду в приміщення суду. Однак цю обставину сторона, яка заявляє про компенсацію за відрив від звичайних занять, повинна довести. Враховуючи те, що саме сторона зацікавлена у вказаній компенсації, вона й повинна подати суду необхідні докази: документи про те, що не працює і не має самостійного доходу, підсумок часу, проведеного в судових засіданнях, розрахунок компенсації.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат, - загальне правило розподілу витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати відшкодовується лише в обсязі, який підтверджено документально, тобто письмовими доказами. Склад та обсяг судових витрат не може доводитися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК України ч.1 - під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначаючи в судовому рішенні про те, що заявником не понесені судові витрати, суд першої інстанції не з'ясував ці обставини та не врахував вимоги вказаного діючого законодавства.

Тому висновки у судовому рішенні про те, що судові витрати по справі стягненню не підлягають - є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат постановлена з порушенням порядку, встановленого для його вирішення, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий судовий розгляд для вирішення питання розподілу судових витрат у відповідності до вимог чинного законодавства.

В іншій частині ухвала суду не оскаржена, і не була предметом апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст.ст.304,307, п.3 ч.1 ст.312, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року - скасувати в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат і справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь