АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.,

секретар: Шерівська Ю.А.,

за участю: прокурора - Єленюк О.В., представника відповідача Веретенка Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою прокурора Першотравневого району м. Чернівці в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

В обгрунтування позовних вимог посилалися на те, що квартира АДРЕСА_1 належить їм на праві спільної сумісної власності. Земельна ділянка за цією ж адресою загальною площею - 655 кв.м. закріплена за вищезазначеним житловим будинком.

Вказували на те, що квартира АДРЕСА_1 складалась з чотирьох житлових кімнат, загальною площею - 85,00 кв.м, житловою 57,60 кв.м.. З метою покращення умов проживання і комфортності в даній квартирі ними було вирішено здійснити реконструкцію власної квартири

_________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/647/15 Головуючий у 1 інстанції: Войтун О.Б.

Категорія: 6 Доповідач: Литвинюк І.М.

одноквартирного житлового будинку під індивідуальний житловий будинок з переплануванням житлових і допоміжних приміщень та будівництвом господарських приміщень і споруд. Всі будівельні роботи з проведення реконструкції одноквартирного житлового будинку під індивідуальний житловий будинок виконано в повному обсязі.

Так, згідно технічного паспорту на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташовано житловий будинок літ. А, загальною площею - 99,70 кв.м, житловою площею -56.10 кв.м (чотири житлові кімнати), літня кухня літ. Д, гараж літ. Е, вбиральня літ. Ж, колодязь літ. І, огорожа № 1.

У зв'язку із завершенням будівельних робіт та з метою отримання правовстановлюючих документів на власне нерухоме майно позивачами було замовлено та отримано технічний висновок про відповідність даної самовільно виконаної прибудови літ. А, літньої кухні літ. Д, гаражу літ. Е до житлового будинку державним стандартам, будівельним нормам та правилам, щодо необхідної, стійкості, міцності та довговічності, а тому просили позов задовольнити.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право приватної спільної сумісної власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, літ. А, загальною площею - 99,70 кв.м, житловою площею - 56,10 кв.м (чотири житлові кімнати), літню кухню літ. Д, гараж літ. Е, вбиральню літ. Ж, колодязь літ. І, огорожу № 1, що знаходяться по АДРЕСА_1.

На рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2014 року прокурор Першотравневого району в м. Чернівці подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не зясовано обставини, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не повно досліджено питання щодо права власності на земельну ділянку, на якій проведено реконструкцію сараю під квартиру, не з»ясовано їх цільове призначення, не встановлено наявність у позивачів правовстановлюючих документів на землю, на якій реконструйовано одноквартирний будинок та прибудовано допоміжні споруди. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реконструкція квартири АДРЕСА_1 під індивідуальний житловий будинок, з будівництвом літньої кухні літ. Д та гаражу літ. Е, була здійснена на земельній ділянці, що була надана в користування, уповноваженими законодавством службами встановлено відповідність проведеного будівництва архітектурно-будівельним, санітарним, пожежним нормам, законних прав та інтересів інших осіб порушено не було.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.

Відповідно до ст. 213 ЦК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене по справі судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 червня 2013 року.

Також встановлено, що дана квартира складалась з чотирьох житлових кімнат, загальною площею - 85,00 кв.м, житловою 57,60 кв.м.. З метою покращення умов проживання в даній квартирі позивачами було здійснено її реконструкцію під індивідуальний житловий будинок з переплануванням житлових і допоміжних приміщень та будівництвом господарських приміщень і споруд. Згідно технічного паспорту на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташовано житловий будинок літ. А, загальною площею - 99,70 кв.м, житловою площею -56.10 кв.м (чотири житлові кімнати), літня кухня літ. Д, гараж літ. Е, вбиральня літ. Ж, колодязь літ. І, огорожа № 1.

У зв'язку із завершенням будівельних робіт та з метою отримання правовстановлюючих документів на власне нерухоме майно позивачами було замовлено та отримано технічний висновок про відповідність даної самовільно виконаної прибудови літ. А, літньої кухні літ. Д, гаражу літ. Е до житлового будинку державним стандартам, будівельним нормам та правилам, щодо необхідної, стійкості, міцності та довговічності.

Відповідно до технічного висновку від 04 липня 2014 року за результатами проведення технічного обстеження об»єкта прибудови (літ.А) загальної площі 32,80 кв.м, літньої кухні (літ.Д) загальною площею 36,20 кв.м, гараж (літ. Е) загальною площею 26,60 кв.м по АДРЕСА_1, встановлено його відповідність вимогам надійності і можливість його безпечної експлуатації.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Частина п'ята ст. 376 ЦК України надає суду право на вимогу власника (користувача) земельної ділянки визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Вирішуючи справу, судом першої інстанції не враховано, що земельна ділянка, на якій самочинно здійснено реконструкцію житлового будинку, позивачам у встановленому порядку у власність чи користування не передавалась.

Крім того, п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК, ч. 3 ст.3 ЦПК України). У зв'язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Проте суд, у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув та не встановив, чи було порушене питання предметом розгляду компетентного державного органу, Управління ДАБК у Чернівецькій області до участі у справі не залучив, і дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Також відсутні докази того, що відповідач Чернівецька міська рада допустила порушення прав позивачів, що потребували поновлення їх судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Першотравневого району м. Чернівці в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2014 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: