У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від

22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 2 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Печерського району м. Києва, про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району

м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про передання дитини на виховання батькові,

в с т а н о в и в:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, про відібрання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову, зазначала, що рішенням апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 13 січня 2014 року скасовано рішення Ялтинського міського суду від 15 серпня 2013 року по справі 121/3349/13-ц та у задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини разом з батьком було відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: м. Київ,

АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 умисно перешкоджають виконанню рішення апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 16 січня 2014 року та не повертають неповнолітню ОСОБА_5 для проживання з матір'ю.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд відібрати її малолітню доньку від ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та повернути її матері ОСОБА_2

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про передання дитини на виховання батькові, обґрунтовуючи його тим, що у матері відсутнє бажання брати участь у вихованні дитини, оскільки вона свідомо нехтує своїми обов'язками, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Передано неповнолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батькові ОСОБА_3

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Судами встановлено, що в період з січня 2005 року по березень 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька - ОСОБА_5

З березня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосунки не підтримували.

У вересні 2012 року ОСОБА_2 виїхала до США для народження другої дитини та, повернувшись до України, ОСОБА_5 до себе не забрала, тому малолітня ОСОБА_5 протягом 8 років мешкає з батьком.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що відповідно до висновків психологічної експертизи у ОСОБА_5 із бабусею і батьком склалися тісні та теплі психологічні відносини. Із мамою ж у дитини відносини не склалися, оскільки ОСОБА_2 дитиною та її життям не цікавилась. Дитина виявляє бажання жити та спілкуватись лише із батьком та бабусею, оскільки з ними їй жити комфортно, вони про неї піклуються та доглядають. ОСОБА_5 спілкується з матір'ю переважно через соціальні мережі, проживати й надалі бажає тільки з батьком. На питання можливого проживання із мамою дитина відповідає різкою відмовою, демонструючи знервованість та тяжкі емоційні переживання.

У ОСОБА_5 спостерігається відсутність емоційного зв'язку з

ОСОБА_2, є образи на неї і усвідомлення власної непотрібності матері.

Суди, ухвалюючи рішення про передання дитини на виховання батькові, виходили виключно із інтересів ОСОБА_5 та брали до уваги, що ОСОБА_2 не було надано жодних допустимих доказів її працевлаштування та стабільного доходу для належного матеріального забезпечення ОСОБА_5, а також врахували наявність іншої дитини,

2012 року народження, вихованням якої вона займається, та виходили із того, що рішення про передання на виховання дитини батькові, ніяким чином не перешкоджає матері брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею.

ОСОБА_2 судам не надано жодного доказу, що ОСОБА_4 або ОСОБА_5 створювались певні перешкоди у спілкуванні з донькою.

Посилання ОСОБА_2 в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не значиться в штатному розкладі ТОВ «Рубін Південь» та, що ТОВ «Рубін Південь» не здійснює свою діяльність - не може бути підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ці доводи не були предметом розгляду у попередніх судах та не спростовують висновки судів про доцільність передання дитини на виховання батькові.

Так, суди на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, правильно прийняли до уваги висловлену думку дитини, її особисту прихильність до кожного з батьків, ставлення кожного з батьків до дитини, до виконання свої батьківських обов'язків, враховував сталі соціальні зв'язки, психологічний клімат в сім'ї та стан матеріально-побутових умов, місця проживання дитини з батьком, інтересів дитини, увагу батька до доньки та його турботу, належно створені умови для її виховання, що підтверджується психологічно-педагогічною характеристикою ОСОБА_5, психологічною експертизою та психологічним висновком, і, як наслідок врахував, наявність виняткових обставин для передання дитини на виховання батькові, відповідно до вимог статей 162, 163 СК України, якими передбачено, що дитина не може бути повернута у випадку, якщо обставини змінились так, що повернення суперечить її інтересам

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від

22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 2 квітня 2015 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Печерського району м. Києва, про відібрання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про передання дитини на виховання батькові, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від

22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 2 квітня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О. Дьоміна