Справа № 2-1092/10
Номер провадження 2/699/262/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Савранського О.А.

за участю - секретаря Ященко О.М.

представника позивача за первісним позовом і як представника відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1

представника відповідача за первісним позовом і як представника позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Корсуні-Шевченківському цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача органу опіки та піклування в особі Корсунь-Шевченківської міської ради про розірвання кредитного договору, суд

встановив:

Позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» предявило позов до ОСОБА_3 про звернення стягнення на будинок і земельну ділянку посилаючись на те, що 15.01.2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 28 000,00 доларів США строком до 15.01.2027 року зі сплатою 14,04 % на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості. В забезпечення виконання умов договору був укладений договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно будинок по вул.1-го Травня,144 в м. Корсуні-Шевченківському Черкаської області,який належав йому на підставі договору купівлі-продажу. Але позичальник порушив умови договору, в результаті чого виникла заборгованість, яку він добровільно погашати не бажає.

Відповідач ОСОБА_4 (20 лютого 2007 року змінила прізвище у звязку з укладенням шлюбу) предявила зустрічний позов про розірвання кредитного договору і просила розірвати кредитний договір укладений сторонами 15 січня 2007 року, визнати наслідком розірвання кредитного договору її зобовязання виплатити відповідачу 26981,91 доларів США. Просила зустрічний позов прийняти до розгляду в одному провадженні з первісним позовом.

Ухвалою суду від 30 листопада 2010 року зустрічний позов був залишений без руху у звязку з несплатою судового збору.

Ухвалою суду від 27 грудня 2010 року зустрічний позов був залишений без розгляду у звязку з усною заявою позивача про залишення позову без розгляду, повернутий судовий збір.

27 грудня 2010 року позивач змінив свої вимоги і просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 296320,86 грн..

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2010 року первісний позов був повністю задоволений. Рішення відповідачем не оскаржувалося і набрало законної сили.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2012 року задоволений позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про звернення стягнення. В рахунок стягнення заборгованості по договору іпотечного кредиту №CSK0GК00000146 від 15.01.2007 року на загальну суму 54128,72 доларів США (еквівалент 432472,23 грн. станом на 02.02.2012 року) у відповідності до іпотечного договору №CSK0GК00000146 від 15.01.2007 року, укладеного між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 звернуто стягнення на передане іпотекодавцем в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки): будинок загальною площею 75,6 м2, житловою площею 43,3 м2, який розташований за адресою: Черкаська область м. Корсунь-Шевченківський вул. 1 Травня, 144, шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах,підприємствах, організаціях з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Крім цього, виселено ОСОБА_3 з будинку з моменту укладення договору купівлі продажу будинку зі зняттям з реєстраційного обліку сектором громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України в Черкаській області. Суд вирішив провести реалізацію будинку з початковою ціною для реалізації 141400,00 грн., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 18 липня 2012 року апеляційна скарга відповідача відхилена, апеляційна скарга позивача задоволена, рішення районного суду змінено. Виключено з резолютивної частини вказівку суду про зазначення способу проведення реалізації будинку відповідача та щодо виселення відповідача з будинку. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін. Рішення набрало чинності з моменту його проголошення.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 року апеляційна скарга представник позивача на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2014 року по справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення районного суду від 10 квітня 2012 року та рішення апеляційного суду від 18 липня 2012 року за нововиявленими обставинами задоволена, ухвала районного суду від 26 серпня 2014 року та рішення районного суду від 09 вересня 2014 року скасовані. Заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення. Ухвала апеляційного суду набрала законної сили.

Так, у липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд зазначених рішень за нововиявленими обставинами посилаючись на те, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України,наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і це, на її думку, є ново виявленою обставиною для перегляду рішення суду. Крім того, зазначила те, що її малолітній син,ІНФОРМАЦІЯ_1, на час укладення договору та передачі будинку в іпотеку, жив у будинку, а письмова згода органу опіки та піклування на передачу нерухомого майна не надавалась, а тому вказаний правочин є нікчемним з часу його вчинення. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2014 року заяву ОСОБА_4 задоволено, в позові банку відмовлено.

Ухвала районного суду від 27 грудня 2010 року про залишення зустрічного позову без розгляду позивачем була оскаржена 11 серпня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 вересня 2014 року ухвала районного суду про залишення зустрічного позову без розгляду скасована, справу передано до суду для продовження розгляду по суті зустрічної позовної заяви.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2014 року зустрічний позов був залишений без руху у звязку з несплатою судового збору.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2014 року зустрічний позов був повернутий у звязку з не усуненням недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 20 листопада 2014 року ухвала районного суду про повернення зустрічного позову скасована, справу передано до суду для продовження розгляду по суті зустрічної позовної заяви.

20 січня 2015 року позивачка змінила свої вимоги і просить суд визнати кредитний договір від 15 січня 2007 року таким, що порушує публічний порядок та недійсним та розірвати;визнати наслідком розірвання кредитного договору її зобовязання виплатити відповідачу 93998,68 грн.

До початку розгляду справи по суті суд поставив на розсуд сторін питання обєднання зустрічного позову до спільного розгляду з первісним.

Ухвалою від 26 лютого 2015 року зустрічний позов був повернутий позивачу на підставі того, що ст. 123 ЦПК України передбачено, що відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2010 року первісний позов був повністю задоволений. Рішення відповідачем не оскаржувалося і набрало законної сили. Тобто, дана обставина унеможливлювала прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, який судом вже розглянутий.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06 травня 2015 року ухвала районного суду про повернення зустрічного позову скасована, справу передано до суду для продовження розгляду.

До початку розгляду зустрічного позову позивачка збільшила розмір своїх вимог вимогою і просить визнати Договір іпотеки № CSK0GK00000146 від 15 січня 2007 року між нею та банківською установою нікчемним посилаючись на те, що даний правочин вчинений без дозволу органів опіки та піклування.

Таким чином, позовними вимогами є :

1. Визнати кредитний договір від 15 січня 2007 року таким, що порушує публічний порядок та недійсним та розірвати; визнати наслідком розірвання кредитного договору її зобовязання виплатити відповідачу 93998,68 грн.

2. Визнати Договір іпотеки № CSK0GK00000146 від 15 січня 2007 року між нею та банківською установою нікчемним.

Представник відповідача за первісним позовом і як представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав повністю, надав суду пояснення аналогічні змісту позову про те, що відповідно до норм ч.1 ст.215 ЦК України є всі підстави вважати укладений 15 січня 2007 року кредитний договір недійсним, так як позичальник отримувала дохід менш прожиткового мінімуму, тому банк не міг надати кредит який позичальник не міг сплатити. Крім того, є підстави вважати і укладений договір іпотеки від 15 січня 2007 року недійсним, так як правочин вчинено без дозволу органу опіки та піклування. До своїх пояснень додав висновок спеціаліста психолога,члена ГО «ВО «Активісти Майдану» ОСОБА_6 про те, що зазначений кредитний договір між сторонами складено таким чино,щоб позичальник - пересічний громадянин , в т.ч. ОСОБА_3 не може у повному обсязі сприйняти та усвідомлювати інформацію,викладену у ньому; текст кредитного договору вводить ОСОБА_3 в оману та світлокопію амбулаторної картки ОСОБА_4 про те, що станом на 01 грудня 2006 року (договори укладені 15 січня 2007 року) вона мала вагітність шість тижнів.

Представник позивача за первісним позовом і як представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 вимог зустрічного позову не визнала і надала письмове заперечення про те, що при укладенні угод з банком були дотримані всі вимоги діючого законодавства. Крім того, судом вже виносилися рішення стосовно законності укладення кредитного договору та іпотечного. Також позивач не довів суду порушення банком вимог ЦК України. Також просить застосувати позовну давність до вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача орган опіки та піклування в особі Корсунь-Шевченківської міської ради в суд не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи за відсутністю представника та не визнання вимог зустрічного позову.

Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що зустрічний позов не підлягає до задоволення.

Відповідно ст.ст.1,10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.58 і ч.2 ст.59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування та обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ст.143 ЦПК України передбачено, що для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки,мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за завою осіб, які беруть участь у справі. Такі заяви відсутні.

Ст.145 ЦПК України передбачено, що призначення експертизи є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Такі клопотання відсутні.

Ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

П. 14 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що при вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п.18 якої визначає перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Такий вирок відсутній.

Ст. 233 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Суд зазначає, що відповідно до правил ст.214 ЦПК України обовязком саме суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Тобто, судовими рішеннями вже вирішувався спір стосовно укладених кредитного договору та договору іпотеки.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач за первісним позовом і як позивач за зустрічним позовом не надав суду докази і суд не встановив наявність обставин, що обґрунтовують його вимоги, які мають значення для вирішення справи, то зустрічний позов не підлягає до задоволення.

Заходи забезпечення позовів судом не вживалися.

Судові витрати при подачі зустрічного позову відсутні.

Керуючись ст.ст.212,213,214,215,218 ЦПК України,ст.ст.203,215,228,233 ЦК України, суд

вирішив :

Відмовити в зустрічному позові.

Повідомити осіб, які беруть участь у справі, що з повним рішенням суду вони зможуть ознайомитися 25 листопада 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі,але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_7sp; А.