Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Розвиток нерухомості», про витребування частини земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання права власності територіальної громади на частину земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2014 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року Львівська міська рада звернулась до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просила витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частину земельної ділянки площею 0,0481 га, що входить до земельної ділянки площею 0,0691 га по АДРЕСА_1, а також визнати за Львівською міською радою право власності на цю земельну ділянку.

Позов обґрунтовано тим, що спірна частина земельної ділянки вибула із володіння Львівської міської ради поза її волею на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 4 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_3, ОСОБА_4 (покупці).

ОСОБА_6 набув у власність спірну земельну ділянку на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова віл 30 жовтня 2009 року, яке було скасовано ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 2 грудня 2010 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2014 року позов задоволено. Витребувано частину земельної ділянки площею 0,0481 га, що входить до земельної ділянки площею 0,0691 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Визнано право власності Львівської міської ради на зазначену частину земельної ділянки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання за Львівською міською радою права власності на частину земельної ділянки площею 0,0481 га, що входить до земельної ділянки площею 0,0691 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення судів у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ухвалою Львівської міської ради від 9 липня 2009 року № 2865 у приватну власність ОСОБА_6 передано земельну ділянку площею 0,0210 га, на якій розташовано належний йому на праві власності одноквартирний житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 жовтня 2009 року задоволено позов ОСОБА_6, визнано недійсною ухвалу Львівської міської ради від 9 липня 2009 року № 2865 у частині п. 29 додатку до ухвали та визнано за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0691 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку.

На підставі цього рішення суду ОСОБА_6 одержав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0691 га, кадастровий № 0:04:001:0012.

4 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 купили у рівних частках одноквартирний будинок АДРЕСА_1, а також земельну ділянку площею 0,0691 га, кадастровий НОМЕР_1, за цією ж адресою.

Львівська міська рада звернулась до Галицького районного суду м. Львова із заявою про перегляд рішення цього суду від 9 липня 2009 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 2 грудня 2010 року заяву Львівської міської ради задоволено, а рішення цього суду від 9 липня 2009 року скасовано. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 5 квітня 2011 року в позові ОСОБА_6 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0691 га по АДРЕСА_1 відмовлено, в іншій частині провадження у справі закрито.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка площею 0,0481 га по АДРЕСА_1 не надавалась Львівською міською радою ОСОБА_6, дії останнього з її відчуження є протиправними. Спірна земельна ділянка площею 0,0481 га входить до складу земельної ділянки площею 0, 45 га по АДРЕСА_2 (кадастровий НОМЕР_2) і була передана в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Розвиток нерухомості» на 10 років для будівництва та обслуговування житлового та офісного центру. Спірна земельна ділянка вибула із володіння Львівської міської ради на підставі рішення суду, яке було скасовано. Отже, вона вибула поза волею міської ради, а тому підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із визнанням права власності на неї за Львівською міською радою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із його висновками в частині витребування земельної ділянки. Водночас апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції в частині визнання за Львівською міською радою права власності на частину земельної ділянки площею 0,0481 га з тих підстав, що ОСОБА_6 на підставі рішення суду не набув право власності на земельну ділянку площею 0,048 га і така продовжує перебувати у власності територіальної громади м. Львова.

Із висновками судів погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року (справа № 6-146цс13).

За позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом) може бути витребувана лише індивідуально-визначена річ, оскільки призначенням такого позову є повернення лише такого майна, яке було у власності особи, що неможливо у разі вибуття з володіння власника речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Згідно із ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно із ч. ч. 1-6, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Вирішуючи спір, суди виходили із того, що у зв'язку з вибуттям із володіння Львівської міської ради земельної ділянки площею 0,0481 га, що входить до земельної ділянки площею 0,0691 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, на підставі рішення суду, яке вподальшому було скасовано, така земельна ділянка підлягає витребуванню на користь її власника.

Витребовуючи частину земельної ділянки, суди не зазначили її індивідуалізуючих ознак; не визначили місце розташування та межі частини земельної ділянки площею 0,0481 га у межах земельної ділянки площею 0,0691 га по АДРЕСА_1.

У порушення ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України суди першої та апеляційної інстанції не взяли до уваги норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; не перевірили належним чином доводи і заперечення сторін; не з'ясували, чи є спірна земельна ділянка площею 0,0481 га по АДРЕСА_1 об'єктом цивільних прав; чи визначено її межі, чи присвоєно їй кадастровий номер та чи підлягає вона витребуванню із володіння відповідачів за умови, що вона не визначена індивідуальними ознаками, чи можливо виконати рішення суду.

Крім того, ухвалюючи рішення про витребування частини земельної ділянки, суди не з'ясували, чи може бути така витребувана без скасування державного акта на землю, чи захищає порушене право міської ради лише витребування земельної ділянки без скасування державного акта, тобто, чи обраний спосіб захисту порушеного права міської ради відповідає специфіці порушеного права й характеру правопорушення.

З огляду на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 20 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук

А.С. Олійник