ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/1027/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_3;

представника відповідача ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3) про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, 1998 року народження, який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір'ю. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.04.2012 року з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.04.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що з липня 2014 року їх з відповідачем син почав проживати з ним у квартирі по АДРЕСА_1 та з цього часу саме він почав нести усі витрати на його утримання, в тому числі харчування, одяг, дозвілля, оплату навчання, шкільних потреб, тощо, проте як продовжував сплачувати позивачу аліменти у визначеному рішенням суду розмірі.

Оскільки, з липня 2014 року змінились обставини, які існували на час прийняття рішення про стягнення з позивача аліментів, зокрема щодо проживання дитини, а також її утримання, позивач просить суд звільнити його від сплати аліментів, визначених рішенням Дарницького суду м. Києва від 04.04.2012 року.

Також у зв'язку з тим, що відповідач, після липня 2014 року отримуючи від нього аліменти за рішенням суду не несе жодних витрат на дитину, а обов'язок на утримання дитини покладено на обох батьків, а тому відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) позивач має право на стягнення аліментів у розмірі 4 000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач та її представник заперечили проти задоволення позовних вимог, надали суду заперечення на позов, у яких просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що їх з позивачем дитина проживає як з батьком так і з матір'ю, вона несе витрати на його утримання, доказів нецільового використання отриманих від позивача коштів суду не надано, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 18 травня 2010 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2012 року з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.04.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з липня 2014 року проживає разом з батьком у квартирі по АДРЕСА_1 та з цього часу саме він почав нести витрати на його утримання, в тому числі харчування, одяг, дозвілля, оплату навчання, шкільних потреб, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема квитанціями на купівлю одягу, інших речей, чеками на поповнення рахунків мобільного телефону, фотокартками щодо проведення дозвілля разом та іншими. Зазначене підтвердили в судовому засідання свідки - ОСОБА_5 особисто зазначив, що він проживає разом з батьком і саме той здійснює витрати на його утримання, а також дружина позивача - ОСОБА_6.

При цьому, за змістом частини 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Оскільки після набрання рішенням суду про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини змінились обставини, що впливають на їх визначення, зокрема щодо зміни місця проживання дитини разом з батьком, а відповідно до вимог сімейного законодавства утримання аліментів на дитину покладається на того з батьків, з яким проживає дитина, а також несе витрати на її утримання, що також роз'яснив Пленум Верховного Суду у своїй постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати аліментів, які стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2012 року.

Водночас, згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Оскільки неповнолітній син - ОСОБА_5, як встановлено судом, проживає з батьком, мати - відповідач по справі зобов'язана надавати матеріальну допомогу на його утримання.

Судом встановлено, що відповідач з липня 2014 року добровільно не надає допомогу на утримання сина, що також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки, зокрема її син та дружина позивача.

Посилання відповідача та її представника на сплату грошових коштів на відвідування факультативних занять, а також зайняття з вивчення іноземної мови та сплачені нею грошові кошти за можливість вступу дитини до вищого навчального закладу, суд не бере до уваги у розумінні аліментних зобов'язань на утримання дитини, оскільки зазначені витрати здійснені відповідачем як додаткові витрати у відповідності до ч. 1 ст. 185 СК України, що викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини. Інші витрати понесені відповідачем на утримання сина про які вона зазначала у відбувшихся судових засіданнях не підтверджені належним чином та спростовані поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, за змістом ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є фізичною особою - підприємцем, отримує мінливий, нерегулярний дохід, що не заперечувалось і відповідачем під час судового розгляду, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо визначення розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Враховуючи вищевикладене та стан здоров'я дитини, його батька, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів у відповідності до наявної у матеріалах справи податкової декларації платника єдиного податку, що мають істотне значення при вирішенні даного спору та те, що аліменти, спрямовані на утримання неповнолітнього сина, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов'язання, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні встановлені, передбачені статтею 185 СК України, обставини для визначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 грн. щомісячно, у зв'язку з чим частково задовольняє позовні вимоги в цій частині.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись стст. 7, 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, стст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 218, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) від сплати аліментів на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2012 року у справі 02/2-970/12.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 грн. щомісячно, починаючи з 03.11.2014 року і до досягнення ним повноліття.

Рішення допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.