АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Чобіток А.О.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідачівпро звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 03 серпня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 150 000 доларів США, а останній зобов'язався повернути борг у строк до 31 серпня 2014 року.

В подальшому ОСОБА_5 передав їй, ОСОБА_2, за договором про відступлення права вимоги від 23 січня 2015 року право вимоги за договором позики, укладеним 03 серпня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

03 серпня 2013 року між ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого було забезпечено вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики, укладеного 03.08.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Предметом іпотеки є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказувала, що заборгованість за зобов'язаннями, які виникли за договором позики від 03 серпня 2013 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, станом на 04.02.2015 року складає: 150 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04.02.2015 року становить 2 509 339 грн. 35 коп.- сума основного боргу; 22 602,74 долари США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04.02.2015 року становить 378 119 грн. 63 коп. - сума нарахованих процентів за період з 03.08.2013 року по 04.02.2015 року; 1935,61 долари США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04.02.2015 року становить 32380 грн. 80 коп. - сума 3-х процентів річних, нарахованих за період з 01.09.2014 року по 04.02.2015 року, а всього -174 538,35 доларів США.

Відповідач ОСОБА_3 не виконав своїх обов'язків перед нею за вказаним договором позики, тому просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме: в рахунок погашення частини заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним 03 серпня 2013 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Решту заборгованості у розмірі 126 792,31 долари США стягнути з ОСОБА_3 та вирішити питання про судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили, тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сумупозики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 03 серпня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 150 000 доларів США, а останній зобов'язався повернути борг у строк до 31 серпня 2014 року.

В подальшому ОСОБА_5 на підставі договору про відступлення права вимоги від 23 січня 2015 року передав ОСОБА_2 право вимоги за договором позики, укладеним 03 серпня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_3 за вказаним договором позики складає: 150 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.02.2015 року становить 2 509 339 грн.35 коп. - сума основного боргу; 22602,74 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.02.2015 року становить 378 119 грн.63 коп. - сума процентів, нарахованих за період з 03.08.2013 року по 04.02.2015 року; 1 935,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.02.2015 року становить 32 380 грн.80 коп. - сума 3-х процентів річних, нарахованих за період з 01.09.2014 року по 04.02.2015 року, а всього - 174 538,35 доларів США.

З договору іпотеки від 03.08.2013 року, укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, вбачається, що іпотекодавцями передано іпотекодержателю предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 50,70 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_2 ставила питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за нею права власності на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1 в рахунок погашення частини заборгованості. Решту заборгованості у розмірі 123 792,31 доларів США просила стягнути з ОСОБА_3

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі ст.36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

В пункті 6.4. договору про іпотеку від 03.08.2012 р. сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття вимоги іпотекодержателя, у разі згоди останнього та направлення іпотекодавцю письмового повідомлення про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов'язання за договором позики. Цей договір та докази направлення письмового повідомлення іпотекодавцям (штемпель поштового зв'язку тощо) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Зазначене застереження у договорі іпотеки за своєю природою є договором про задоволення вимог іпотекодержателя і в розумінні ст.36 Закону України «Про іпотеку» визначає спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (застереження в іпотечному договорі).

Позивачкою не надано суду належних доказів, які б свідчили про те, що їй було відмовлено у передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 38, 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.04.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

З урахуванням положень частини третьої ст. 33, ст. 36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю прававласності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення , якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Як видно зі справи позивач не реалізував передбаченого п.6.4договором способу позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, при зверненні до суду позивачем у порушення вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не зазначена вартість предмета іпотеки, визначена на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, що позбавляє можливості також встановити решту суми заборгованості за договором позики, про стягнення якої просить позивачка в позовній заяві.

Суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру та стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачки решти заборгованості за договором позики, обґрунтовано відмовивши в позові.

Позивачка ОСОБА_2 дане судове рішення не оскаржувала.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Посилання відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що заборгованість за договором позики, а також 10% за договором та 3% річних мали бути визначені позивачкою ОСОБА_2 в позовній заяві, не тільки в доларах США, а й у гривні по курсу НБУ на час здійснення платежу, крім того, судом не дано оцінки вимогам позивачки щодо стягнення 10% та 3% річних, не заслуговують на увагу, оскільки судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимоги щодо стягнення решти заборгованості є похідними від вартості предмета іпотеки, яка мала бути визначена суб'єктом оціночної діяльності, й задоволенню не підлягали. В зв»язку з тим, що судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2, права відповідача ОСОБА_1 даним судовим рішенням не порушено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: