Справа № 521/9851/15-ц
Провадження № 2/521/4356/15
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2015 року
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді: Мирончук Н.В.,
при секретарі: Варналій К.О.,
за участі представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку побачень батька з дитиною,-
В С Т А Н О В И В :
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку побачень батька з дитиною.
В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено наступне.
Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 16 липня 2011 року. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.02.2014р., шлюб між ними розірвано.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що стосунки між ними поступово погіршилися, після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею. При цьому, позивач зазначила, що їх донька боїться батька.

Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд, встановити порядок побачень відповідачу по справі - батьку ОСОБА_3 з донькою - ОСОБА_5: один раз на два тижні у суботу чи неділю з 10:00 до 18:00 години у присутності матері ОСОБА_4 та за відсутності перешкод у вигляді хвороби дитини.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, оцінивши докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

В судовому засідання встановлено, що 12.02.2014 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.(12)

Від шлюбу у сторін по справі, 27.12.2011 року народилася донька ОСОБА_5.(а.с. 11)

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ( ч.1 ст. 10 ЦПК України).

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Тобто, сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 р. № 2402, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування, за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом.

Участь органів опіки та піклування у даній справі обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання того з батьків, хто проживає окремо від дитини та бажає зустрічатися з дитиною за своїм місцем проживання.

Крім того, суд, при винесенні рішення, враховує позицію органу опіки та піклування, який надає свої рекомендації щодо підтримання позовних вимог позивача, або ж визнання даних вимог необґрунтованими та визначення іншого графіку зустрічей.

Згідно ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його приживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин. що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися, всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Отже, із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Виходячи з наведених норм права, звернення до суду відбувається шляхом подачі позовної заяви з необхідними документами Позивачем (особа, яка звертається до суду з позовною заявою, тобто той з батьків, хто проживає окремо та бажає приймати участь у вихованні дитини) до Відповідача (той з батьків, хто проживає з дитиною).

Таким чином, сімейне законодавство України врегульовує можливість більш значної участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, а практична реалізація судової процедури усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей із нею, надає безперешкодний доступ до дитини.

Отже, оскільки порушення права на спілкування є одним з найбільш значимих особистих немайнових прав фізичної особи, то ст. 159 СК встановлює судовий захист прав того з батьків, хто проживає окремо. Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому, у здійсненні ним свого права.

Тобто, до суду можливе звернення з позовом про усунення перешкод. того з батьків, хто проживає окремо від дитини, якщо другий з батьків чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Проте, позивачка, яка звернулась з позовом до суду не просить про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення їй графіку зустрічей з дитиною, а звернулась до суду з приводу визначення відповідачу порядку спілкування та приймання участі у вихованні дитини відповідачем.

В судовому засіданні відповідач заперечував проти позовних вимог та позову про встановлення йому графіку зустрічей із дитиною, до суду не надав.

При цьому, суд звертає увагу на те, що законом не передбачено в судовому порядку примусити відповідача бачитися зі своєю дитиною, а відповідач з такою вимогою до суду не звертався.

Суд роз'яснює відповідачу, що у разі зміни обставин, при наявності спору між батьками, він не позбавлений можливості, згідно вимог ст. 158 СК України, звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини, або, згідно ст.159 СК України, звернутись до суду про визначення способу його участі у вихованні дитини.

Отже, виходячи з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи та системного аналізу наведених норм права, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення порядку побачень батька ОСОБА_3 з дитиною - ОСОБА_5, один раз на два тижні у неділю з 10.00 до 18.00 години у присутності матері ОСОБА_4 та за відсутності перешкод у вигляді хвороби дитини, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 08.12.2015 року.

Суддя: Н.В.Мирончук