АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 614/125/15-ц Головуючий І інстанції Люба В.І.
Провадження №22ц/790/3359/15 Суддя-доповідач Кіпенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Кіпенка І.С.,

суддів Котелевець А.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Борівського районного суду Харківської області від 16 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою,

в с т а н о в и л а :

09 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою в сумі 72780 (сімдесят дві тисячі сімсот вісімдесят) грн. 50 коп. та сплачену суму судового збору в розмірі 727 (сімдесят двадцять сім) грн. 80 коп.

В обґрунтування позову вказував, що 05 вересня 2012 року ОСОБА_3 під розписку позичив у нього гроші в сумі 25000 (двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп., що еквівалентно по курсу НБУ 3100 (три тисячі сто) доларів США.

Відповідач зобов'язався повернути взяту суму до 01 вересня 2013 року, але на теперішній час не виконав взяті на себе зобов'язання, а неодноразові звернення позивача про повернення боргу залишилися без задоволення.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції проти позову заперечував.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 16 березня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд стягнув з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого АДРЕСА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 09.03.2002р. Борівським РВ УМВС України в Харківській області) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 борг у розмірі 25 000 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень) 00 коп., проценти по договору позики в сумі 1077 грн. (одна тисяча сімдесят сім гривень) 50 коп. та судовий збір у розмірі 260 грн. (двісті шістдесят гривень) 77 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови в задоволенні позову та постановити рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.41). Проте, в судове засідання не зявився.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено судовим рішенням суду першої інстанції та не заперечується сторонами по справі, 05 вересня 2012 року ОСОБА_3 під розписку позичив у позивача ОСОБА_2 гроші в сумі 25000 (двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп., що еквівалентно по курсу НБУ 3100 (три тисячі сто) доларів США. Вказану суму зобов'язувався повернути до 01 вересня 2013 р.(а.с.4).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика може бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківській рахунок.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, у позивача є право вимагати тільки повернення коштів, які він передав відповідачу.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачем ОСОБА_2 було підтверджено, що 05 вересня 2012 року він дав в борг ОСОБА_3 грошову суму саме в гривнях в розмірі 25000 (двадцять пять тисяч).

Враховуючи положення ч.1 ст.1049 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що поверненню підлягають кошти у такій самій сумі, такого самого роду, тобто в гривні, а не в доларах США, саме так, як це зазначено в розписці. Тому правильно задовольнив позовні вимоги частково, щодо повернення грошових коштів саме в гривні, в розмірі 25 000 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень) 00 коп.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції на підставі зазначеної норми права, обґрунтовано стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми за період прострочення виконання грошового зобов'язання за 525 днів в сумі 1077 грн. (одна тисяча сімдесят сім гривень) 50 коп.

Оскільки ОСОБА_2 не звертався до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, судом першої та апеляційної інстанції зазначене питання не вирішувалося відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :