Номер провадження: 22-ц/785/4864/15
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 1874057,79 доларів США та судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № CM-SME500/016/2007 від 03 березня 2007 року у розмірі 493 612,87 доларів США, що складає у еквіваленті по курсу НБУ на дату ухвалення рішення 13 080 742 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суму судового збору в розмірі 1827 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суму судового збору в розмірі 1827 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2015 рокув частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам в повному обсязі, з огляду на наступне.

Так, вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з п. 1.2. договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що банк може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором як до позичальника, так і до поручителя чи до всіх одночасно.

Тому, суд першої інстанції стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 493 612,87 доларів США, що складає у еквіваленті по курсу НБУ на дату ухвалення рішення 13 080 742 гривень.

Однак, колегія не може погодитись з таким висновком суду, до якого суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно матеріалів справи 03 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Теком» було укладено кредитний договір № СМ-SМЕ500/016/2007, відповідно до умов якого позичальникові було надано кредит в розмірі 550 000,00 доларів США, що підтверджується кредитними заявками від 03.03.2007 р., 18.06.2007 р. та 26.10.2007 р.

В забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 03 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-SME500/016-1/2007, також 03 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SR-SME500/016/2007.

Відповідно до ч.1 кредитного договору №CM-SME500/016/2007 від 03 березня 2007 року банк надав позичальнику кредит строком до 03 березня 2014 року.

Згідно до п. 1.9.1. ч.№2 кредитного договору №CM-SME500/016/2007 від 03 березня 2007 року банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частини у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором.

Згідно до п. 2.1.4.1. додаткових договорів №5, №6, №7, №8, №9, №11, №13 до кредитного договору №CM-SME500/016/2007 від 03 березня 2007 року у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань понад 30 календарних днів чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, цього додаткового договору, сторони домовились, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобовязань у повному розмірі.

ОСОБА_4 Договором та додатковими договорами до нього передбачене право Банку на дострокове виконання боргових зобов'язань перед ним з боку ТОВ «Теком», за ініціативою Банку.

Так, пунктом 2.1.4.1. останнього за хронологією укладання Додаткового Договору від 19 грудня 2012 року передбачено, що у випадку невиконання Позичальником боргових зобов'язань понад 7 календарних днів чи невиконання Позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів, укладених між Банком та Позичальником, та/чи між Банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені у майбутньому, понад 7 календарних днів, та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно предмету іпотеки на суму, що складає більше ніж 10% від ринкової вартості предмета іпотеки, та /або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно Позичальника на суму, що складає більш ніж 10% від розміру кредиту, та/або у випадку пред'явлення Позичальником та/або третіми особами, будь-яких позовів до Банку на суму, що складає більш ніж 10% від розміру кредиту, сторони домовились, що Банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення Позичальнику вимоги про дострокове виконання боргових зобов'язаний у повному розмірі, а Позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та отримав вимогу Банку, в зв'язку з чим Позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному розмірі протягом наступних 7 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов'язань.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, в квітні 2013 року Банк звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ «Теком» про стягнення коштів за ОСОБА_4 Договором, за якою 15 квітня 2013 року суддею Д'яченко було порушено провадження у справі №916/996/13 , а 17 червня 2013 року було прийняте рішення (а.с.94-96), яке набрало законної сили 05 липня 2013 року, яким з ТОВ «Теком» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 438 507,93 доларів США.

12 липня 2013 року Господарським судом Одеської області був виданий наказ про примусове виконання рішення суду.

Вказаним вище рішенням, господарський суд встановив такі факти:

«Товариством з обмеженою відповідальністю "Теком" несвоєчасно та не у повному обсязі виконувались прийняті на себе зобов'язання по сплаті строкових відсотків за кредитним договором №CM-SME500/016/2007 від 03березня 2007 року, у тому числі з простроченням понад 7 календарних днів, у зв'язку з чим у відповідності до п. 2.1.4 додаткового договору №13 від 19.12.2012р. до кредитного договору №CM-SME500/016/2007 від 03 березня 2007 року у Публічного акціонерного товариства "ОТП БАНК" виникло право вимагати дострокового повернення кредитних коштів за кредитним договором.

В суді апеляційної інстанції представник банку пояснив, що вказане рішення суду вже частково виконане.

Однак, наявна у матеріалах справи позовна заява подана до суду через канцелярію лише 18 липня 2014 року.

Умовами ч.1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Так, у даному випадку договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і розділу 4 кредитного договору використав право дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, звернувшись до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ «Теком» про стягнення коштів за кредитним договором.

Отже, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя ( поручителів) протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Оскільки банк у квітні 2013 року звернувся до господарського суду із позовом про стягнення заборгованості з позичальника, то порука є такою, що припинилася з 25 жовтня 2013 року.

Більш того, зазначений вище шестимісячний строк був пропущений Банком навіть у випадку, якщо днем виникнення у боржника за кредитним договором - ТОВ «Теком» - обов'язку достроково повернути усі кошти вважати день набрання чинності рішенням Господарського суду Одеської області від 17.06.2013 року, а саме - 05 липня 2013 року, або навіть день видачі судом наказу-12 липня 2013 року.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі №6-41цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» пропущено шестимісячний строк, установлений частиною четвертою статті 559 ЦК України для пред'явлення позову до поручителя про сплату заборгованості за кредитом.

Крім того, відповідно до пункту 1.2 договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники.

У відповідності до положень ст. 541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК).

Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України.

Згідно зі ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції, стягуючи заборгованість з двох поручителів в солідарному порядку не звернув увагу на те, що така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч.3 ст.554 ЦК) та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Однак, в даному випадку має місце укладення двох різних договорів поруки на виконання того самого зобовязання, отже, норма ч.3 ст.554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин, кредитор повинен був предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору..

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За встановлених обставин, колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задоволити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова