АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9432/15 Справа № 209/1892/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ТРЕСТ ДНІПРОДОРБУД»

на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ТРЕСТ ДНІПРОДОРБУД» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 27.02.2009 року він був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів 2 класу у ДЗАТ «Трест Дніпродорбуд», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «Трест Дніпродорбуд». Згідно наказу ПАТ «Трест Дніпродорбуд» від 02.07.2013 року його було звільнено з роботи по переведенню в ТОВ «Автоснабсервіс». Зазначає, що під час роботи у ПАТ «Трест «Дніпродорбуд» йому невчасно сплачували заробітну плату, при звільненні не виплатили виниклу заборгованість у вигляді середнього заробітку за весь час затримки й компенсацію за невикористану відпустку. Просив стягнути з відповідача на свою користь 76 574,70 грн. - середнього заробітку за весь час затримки, а саме за період з 03.07.2013 року по 22.06.2015 року, 1960,73 грн. - заборгованості у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки, 252,64 грн. заборгованості з заробітної плати, а всього 78 788,07 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року позов задоволено повністю. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що з 27.02.2009 року по 02.07.2013 року ОСОБА_2 працював в ДЗАТ «Трест Дніпродорбуд», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ «Трест Дніпродорбуд», водієм автотранспортних засобів 2 класу.

Згідно наказу ПАТ «Трест Дніпродорбуд» №426-К від 02.07.2013 року «Про звільнення з роботи», ОСОБА_2 звільнено по переведенню в ТОВ «Автоснабсервіс» з 02.07.2013 року, з зачисленням календарних днів невикористаної відпустки, яких у позивача 32 календарних дні (а.с.12-14).

ОСОБА_2 відповідачем не була виплачена компенсація за невикористану відпустку, заробітна плата в розмірі 252,64 грн. та заборгованість у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Сума компенсації за невикористану щорічну відпустку обрахована, виходячи з данних Індивідуальних відомостей про застраховану особу, виданих Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 29.05.2015 року, тобто за фактично відпрацьований період у 2013 році, шляхом ділення сумарного заробітку за 6 місяців 2013 року на відповідну кількість календарних днів в 2013 році. Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Сумарний заробіток позивача за період з 01.01.2013 р. по 01.07.2013 р. згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу виданих Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 14.05.2015 року становить: 1046,32 грн. + 760,96 грн. + 1224,67 грн. + 2080,75 грн.+ 1797,43 грн.+ 4180,28 грн. = 11090,41грн.

Кількість календарних днів за період з 01.01.2013 року по 01.07.2013 року включно становить: у січні 31, лютому - 28, березні - 31, квітні - 30, травні - 31, червні - 30. Разом 181 день.

Таким чином, компенсації за невикористану відпустку становить 1960,73грн. (11090,73 грн. / 181 день х 32 днів = 1960,73грн.).

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу, виданих Управлінням ПФУ Дніпровського району м. Дніпродзержинська від 14.05.2015 року, позивач за два місяці до звільнення травень, червень 2013 року, отримав заробітну плату за травень 2013 року - 1797,43 грн., і за червень 2013 року - 4180.28 грн. (5977,71 грн.)

Згідно довідки, наданої Пенсійним Фондом України, позивач за два місяці до звільнення травень, червень 2013 р., відпрацював 37 днів.

Доказів того, що у травні, червні 2013 року позивач відпрацював неповні місяці - відповідачем не надано.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 161,55 грн. (5977,71 грн. : 37 днів = 161.55 грн.).

Кількість робочих днів затримки розрахунку з 03.07.2013 р. по 29.05.2015 р. (включно) - 474 робочих дні.

Середня заробітна плата за період затримки розрахунку становить (161.55 грн. х 474 дня = 76574,70 грн. ).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст.43, 83, 117 КЗпП України, Законами України «Про відпустки», «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що відповідно до положень ст. 81 КЗпП України ОСОБА_2, який був переведений до іншого підприємства, проте не використав за попереднім місцем роботи повністю або частково щорічну основну відпустку та не одержав за неї грошову компенсацію за своїм власним бажанням може отримати щорічну відпустку повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи після переведення, або до стажу роботи, що дає право на таку відпустку, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи, саме тому відповідач не несе відповідальності перед колишнім працівником з приводу компенсації за невикористану відпустку, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначені норми закону діють за умови бажання звільненої особи, про наявність якого матеріали справи доказів не містять.

Положення ст. 47 КЗпП України зобовязують власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Посилання відповідача на положення ч. 3 ст. 83 КЗпП України, згідно якої у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за невикористані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, куди перейшов працівник, та те, що ПАТ «Трест Дніпродорбуд» 30 грудня 2014 року перерахував на рухунок ТОВ «Автоснабсервіс» суму компенсації за невикористану відпустку колишніх працівників у сумі 100 000,0 грн., не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність бажання ОСОБА_2 щодо проведення такого перерахування та отримання ним цих сум.

Доводи апеляційної скарги відповідача про невірний розрахунок суми компенсації, що підлягає виплаті, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки на підтвердження зазначених заперечень відповідач не надав жодного доказу про розмір заробітної плати ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем тримісячного строку для звернення до суду з даним позовом також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 у справі N 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. В матеріалах справи відсутні відомості про отримання позивачем всіх належних при звільненні сум.

Таким чином, порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ТРЕСТ ДНІПРОДОРБУД» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_4