Справа № 689/494/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.12.2015 року смт.Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Шевчик О.М.,

при секретарі Фурман Н.Л.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на витрати для ремонту та будівництва житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права спільної сумісної власності на витрати для ремонту та будівництва житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.09.2011р. між ним та ОСОБА_4 був укладений шлюб. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25.07.2014 року шлюб було розірвано. У 2008 році, тобто ще до укладення шлюбу, відповідачкою був придбаний одноповерховий житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Хмельницька область, Ярмолинецький район, с. Антонівці, вул. Центральна, 54. Вказаний будинок перебував в аварійному стані. Після укладення шлюбу, у 2011 році, з метою покращення умов проживання сімї, позивач за власні кошти здійснив перебудову вищевказаного домоволодіння, значно покращивши його стан, в результаті чого площа будинку збільшилась у декілька разів, зокрема, він провів наступні роботи: демонтаж даху одноповерхового житлового будинку; повну заміну системи опалення будинку (встановлення опалювального котла, батарей); здійснив заміну підлоги; здійснив будівництво прибудови до домоволодіння; добудував другий поверху житлового будинку; провів демонтаж старих деревяних вікон і монтаж метало-пластикових вікон; встановив дах на другому поверсі з метало - черепиці; поміняв електрику; вивів каналізацію з кухні та зробив септик для скиду нечистот; провів водопровід від власної криниці. Таку перебудову позивач здійснював протягом трьох років. При цьому, він за власні кошти купував усі будівельні та інші необхідні матеріали, наймав транспорт для їх перевезення, оплачував працю найманих працівників, тощо, ці витрати документально підтверджені на загальну суму 29 409,12 грн.

Позивач вказав, що за цей час він за згодою власника будинку - відповідачки здійснив перепланування, перебудову та ремонт частини будинку, на що витрачені кошти, які є спільної сумісною власністю подружжя, у звязку з чим просив визнати за ним право спільної сумісної власності на витрати для ремонту та будівництва жилого будинку за адресою с.Антонівці, вул.Центральна, 54 та стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію 1/2 частини витрат на ремонт та будівництва жилого будинку в розмірі 14 704,56 грн.

До початку розгляду судом справи по суті відповідач подала заперечення проти позову, в яких позов не визнала. Вказала, що ще до укладення шлюбу із позивачем, придбала за договором купівлі-продажу житловий будинок в с.Антонівці по вул. Центральній, 54. Протягом 2010-2011 років, вона самостійно за власні кошти та за кошти своїх батьків, здійснила переобладнання придбаного будинку, зробила капітальний та косметичний ремонт, а документи, долучені позивачем до позовної заяви на загальну суму 29 409,12 грн. на підтвердження понесених ним витрат на придбання будівельних матеріалів, не є такими з огляду на вимоги чинного законодавства. Вказує, що згідно плану в технічному паспорті будинку, прибудова до будинку не значиться, а також те, що відповідач неофіційно займається будівництвом нових обєктів, переобладнанням вже існуючих, переплануваннями, реконструкціями, надає інші послуги, повязані із будівництвом третім особам, а тому, жоден документ, долучений ним до позовної заяви не підтверджує цільове використання придбаних будівельних матеріалів на перебудову, належного позивачці житлового будинку.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові.

Позивач суду пояснив, що спочатку ця хата була до 50 метрів, він розвалив стару кришу, поставив вікна, добудував 2-й поверх, для цього закупляв щебінь, пісок, вікна, метало черепицю, газоблоки, арматуру; будівельні і ремонтні роботи проводив сам, йому також допомагали ОСОБА_5, дядько з Росії та родичі відповідачки, зокрема, її батько.

Позивач також пояснив, що проживати з ОСОБА_4 припинив з кінця серпня-початку вересня 2013 року, тоді і припинив усі будівельні роботи в зазначеному будинку.

Представник відповідача позову не визнала з підстав, вказаних у запереченнях проти позову.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч.2 ст.10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 01.09.2011 року по 25.07.2014 року, однак фактичні шлюбні відносини між ними припинилися у вересні 2013 року. Дані обставини підтверджуються рішенням Ярмолинецького районного суду від 25.07.2014 року, поясненнями позивача, свідка ОСОБА_6 і представником відповідача не заперечувалися.

До вказаного шлюбу позивач придбала будинок за адресою с.Антонівці, вул. Центральна, 54 Ярмолинецького району Хмельницької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.06.2010 року.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і

час його придбання.

При цьому позивач суду пояснив, що ремонтні роботи в будинку, а саме, заміна вікон тощо, проводилися і до шлюбу з позивачкою, під час шлюбу також проводилися ремонтні та будівельні роботи, після припинення шлюбних відносин, як пояснила представник позивача, такі роботи у даному будинку продовжують проводитися, дані обставини жодною зі сторін не заперечувалися і фактично визнані.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що позивач проводив будівельні та ремонтні роботи протягом трьох років, зокрема, розбирав кришу, робив прибудову, фундамент на другому поверсі, свідок вказав, що допомагав позивачу купляти будівельні матеріали, зокрема, позивач купляв цеглу, цемент, клей, плитку, пісок, блоки, це все придбавалося за кошти позивача, який заробляв їх в Італії. Свідок також вказав, що будувати позивачу допомагали батько та хрещений батько ОСОБА_4, а також те, що на вікна у прибудові гроші давала мама позивача, а вікна на першому поверсі до початку усіх цих робіт вже стояли.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є матірю позивача і що спочатку хата була невелика, її син з відповідачкою почали ремонт, купили матеріали, зробили стіни, виложили плитку; потім зняли кришу і почали добудовувати хату; це все син робив сам, йому ще помагали батько і хрещений батько відповідачки, а також наймав сусіда Романа. Свідок вказала, що для цих робіт куплялися цемент, пісок, щебінь за гроші сина, що вона також давала 500 євро на вікна на 2-й поверх. Свідок вказала, що син розійшовся з відповідачкою і в вересні 2013 року прийшов проживати до неї.

При цьому суд критично оцінює надані позивачем документи, на загальну суму 29 409,12 грн. на підтвердження понесених ним витрат на придбання будівельних матеріалів, з наступних підстав.

Зокрема, позивачем не надано доказів того, що вказані у даних документах будівельні матеріали були використані саме на будівельні та ремонтні роботи у будинку за адресою с.Антонівці, вул.Центральна, 54, Ярмолинецького району Хмельницької області.

Зокрема, накладна № 128 від 10.08.2011 року на суму 970 грн. 50 коп. стосується періоду до шлюбу з відповідачкою; рахунки-фактури від 28.08.2013 року на суму 6853 грн. 21 коп., від 02.09.2013 року на суму 702 грн. 41 коп., видаткові накладні від 19.09.2013 року на суму 846 грн. 60 коп., від 03.10.2013 року на суму 891 грн. 60 коп. стосуються періоду, коли позивач фактично припинив відносини з відповідачкою.

Крім того, в товарних чеках від 20.08.2013 року на суму 934 грн. 00 коп., від 03.08.2013 року на суму 980 грн. 00 коп. та у накладній від 12.07.2013 року на суму 2160 грн. не вказано кому відпущено товар, вказаний у них; в товарних чеках на суми 3480 грн., 2320 грн. та 4640 грн. вказано, що вони видані, відповідно, в 2013-му та 2012-му роках, однак, не вказано дати і місяця їх видачі; у товарних чеках від 22.07.2013 року на суму 1007 грн. та від 26.08.2013 року на суму 3346 грн. не вказано кому відпущено товар і зі змісту даних документів неможливо зробити висновок, який саме товар в них вказано.

У накладній № 1763 від 10.09.2014 року на суму 1890 грн. одержувачем вказано ОСОБА_7, крім того дана накладна відноситься до періоду після розлучення сторін.

Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що документи, надані ним на будівельні матеріали на загальну суму 29 409,12 грн.,були використані саме на будівельні та ремонтні роботи у будинку за адресою с.Антонівці, вул.Центральна, 54, Ярмолинецького району Хмельницької області, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Суд також враховує те, що позивач є будівельником, протягом багатьох років займався будівництвом та ремонтними роботами в Італії, після повернення в Україну в 2013 році також займався вказаними роботами, що підтверджується поясненнями позивача, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, у звязку з чим суд не має можливості встановити чи будівельні матеріали, на які надано документи про їх придбання позивачем, використані на будівельні та ремонтні роботи в будинку за адресою с.Антонівці, вул.Центральна, 54, Ярмолинецького району чи на інші обєкти, на яких працював позивач.

Крім того, за ухвалою суду, експертами не проведено дослідження з питання вартості витрат, повязаних з реконструкцією та переплануванням житлового будинку за адресоюс.Антонівці, вул. Центральна, 54 Ярмолинецького району Хмельницької області, у звязку з недостатністю матеріалів для проведення експертизи, будь-яких додаткових матеріалів позивачем не надано.

Зважаючи на викладене, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,60,154,212-215 ЦПК України,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на витрати для ремонту та будівництва житлового будинку,- відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу в Апеляційний суд Хмельницької області через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис

Копія вірна

Суддя О.М.Шевчик