Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд ЛТД» про скасування наказів, зобов'язання внести записи до трудової книжки, зобов'язання видати трудову книжку та відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд ЛТД» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 12 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який уточнив та мотивував тим, що оспорюючи своє звільнення у 2013 році він дізнався про існування наказів товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд ЛТД» (далі - ТОВ «Містобуд ЛТД») № 55-к від 04 вересня 2007 року про його звільнення з посади монтажника гіпсокартонних конструкцій за власним бажанням із 04 вересня 2007 року та № 56-к від 05 вересня 2007 року про прийом на цю посаду за сумісництвом.

Разом з тим, вказані обставини насправді не мали місце, він працював монтажником гіпсокартонних конструкцій в ТОВ «Містобуд ЛТД» із 11 серпня 2006 року на постійній основі. У зв'язку з цим просив скасувати вказані накази, зобов'язати відповідача внести до його трудової книжки запис про скасування наказу про звільнення з роботи за власним бажанням та видати йому трудову книжку, відшкодувати йому завдану наведеними діями моральну шкоду розміром 10 000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 12 січня 2015 року, позов задоволено частково. Скасовано наказ ТОВ «Містобуд ЛТД» № 55-к від 04 вересня 2007 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи за власним бажанням та наказ № 56-к від 05 вересня 2007 року про прийняття ОСОБА_3 на роботу за сумісництвом. Зобов'язано ТОВ «Містобуд ЛТД» внести запис до трудової книжки ОСОБА_3 про скасування наказу № 55-к від 04 вересня 2007 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи за власним бажанням. Зобов'язано ТОВ «Містобуд ЛТД» видати ОСОБА_3 трудову книжку. Стягнуто із ТОВ «Містобуд ЛТД» на користь ОСОБА_3 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ТОВ «Містобуд ЛТД», посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 21 КЗпП України (тут і далі у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судами встановлено, що згідно наказу директора ТОВ «Містобуд ЛТД» № 35-к від 11 серпня 2006 року на підставі поданої ОСОБА_3 заяви його прийнято на постійну роботу в ТОВ «Містобуд ЛТД» на посаду монтажника гіпсокартонних конструкцій із 11 серпня 2006 року. Із наказом позивач ознайомлений 11 серпня 2006 року, про що свідчить особистий підпис в наказі (а. с. 113).

23 серпня 2007 року ОСОБА_3 подав директору підприємства заяву про звільнення за власним бажанням.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Позивач оспорює накази ТОВ «Містобуд ЛТД» № 55-к від 04 вересня 2007 року про його звільнення з посади монтажника гіпсокартонних конструкцій за власним бажанням, підставою видачі якого вказана заява позивача від 23 серпня 2007 року та № 56-к від 05 вересня 2007 року про прийом на цю посаду за сумісництвом, підстава видачі якого - розпорядження директора Жовтоноженко В.С. від 05 вересня 2007 року.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Скасовуючи оспорювані накази, суди, повно та всебічно дослідивши обставини, щодо яких виник спір, врахувавши зміст вимог і заперечень сторін та належно оцінивши здобуті докази, виходили із того, що обставини про відсутність заяви ОСОБА_3 про прийом на роботу за сумісництвом, факт неознайомлення його з наказами про звільнення за власним бажанням та прийом на роботу за сумісництвом, відсутність у позивача іншої роботи для сумісництва із посадою монтажника гіпсокартонних конструкцій свідчать про працю позивача у ТОВ «Містобуд ЛТД» на постійній основі згідно наказу директора ТОВ «Містобуд ЛТД» № 35-к від 11 серпня 2006 року та підтверджують обґрунтованість позову про незаконність наказів від 04 вересня 2007 року та № 56-к від 05 вересня 2007 року.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стаття 237№ КЗпП України <nau://ukr/322-08|st237-1> передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із 237№ КЗпП України <nau://ukr/322-08|st237-1> є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У справі, яка переглядається, суди дійшли висновку про те, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 500 грн, оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення трудових прав позивача призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди врахували характер порушення прав позивача та зусиль, вжитих ним для відновлення трудових прав.

Таким чином, відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень і в цій частині.

Разом з тим, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, зобов'язав ТОВ «Містобуд ЛТД» видати ОСОБА_3 трудову книжку, посилаючись на те, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Суд вважав таку позовну вимогу обґрунтованою з підстав, що відповідач не надав суду книги обліку руху трудових книжок, де був би підпис позивача про отримання ним трудової книжки при звільненні з роботи за власним бажанням 04 вересня 2007 року.

Враховуючи ті обставини, що позивач, оспорюючи накази № 55-к від 04 вересня 2007 року та № 56-к від 05 вересня 2007 року, вважає себе незвільненим у 2007 році, в іншому процесі оспорює звільнення 2013 року, враховуючи зазначені у позові підстави щодо вимог про видачу трудової книжки, суд мав уточнити, у зв'язку із якими обставинами позивач вважає ТОВ «Містобуд ЛТД» таким, що не виконало обов'язку щодо видачі йому трудової книжки.

У зв'язку з наведеним, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню у частині вирішення позову про зобов'язання видати трудову книжку із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд ЛТД» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 12 січня 2015 року скасувати у частині вирішення позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Містобуд ЛТД» про зобов'язання видати трудову книжку, в цій частині справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко