АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/8838/14 Головуючий у 1 інстанції - Шевчук А.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5310/2015 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача Антоненко Н.О.,

суддів Іванченка М.М., Шкоріної О.І. при секретарі Слащуку А.С.

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка бере участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з 17.06.2005 по 01.10.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матір'ю.

Також судом установлено, що 09.04.2014 ОСОБА_9 уклала Договір на туристичне обслуговування та додаткову угоду до нього від 14.04.2014, за якими ФОП ОСОБА_10 як турагент взяла на себе зобов'язання організувати надання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у період з 18.10.2014 по 30.07.2015 туристичних послуг для відпочинку у країнах Шенгенської зони та Об'єднаних Арабських Еміратах.

Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2012 визначено порядок спілкування ОСОБА_11, ОСОБА_12 з малолітньою дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 два рази на місяць по суботах з 10 год. 30 хв. до 18 год. 30 хв. за місцем проживання батька ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1, а також виходячи з того, що задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_7 можуть поставити під сумнів можливість виконання цього рішення, яке набрало законної сили, щодо участі баби та діда у спілкуванні та вихованні онуки шляхом отримання систематичних побачень, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення основного та зустрічного позовів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі; в іншій частині рішення районного суду не оскаржує. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Відповідач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Представник третьої особи у судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином (ас. 1‑а),заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подав, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі - залишенню без змін з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини у супроводі матері без згоди (дозволу) батьката надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини у супроводі матері без згоди (дозволу) матері.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Особа, яка досягла шістнадцяти років, відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК Украъни має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, і Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Частина 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Крім того, відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Правильно встановлено судом, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо і між ними склалися вкрай неприязні стосунки, внаслідок яких вони не можуть узгодити питання виїзду за кордон їх дитини, яка проживає з матір'ю.

Також встановлено, що ОСОБА_7 має намір і можливість з метою забезпечення розвитку дитини та її оздоровлення періодично виїжджати з донькою за кордон. Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що батько дитини ОСОБА_5, який не заперечуючи проти виїзду доньки за кордон у супроводі матері, 18.08.2014 добровільно надав нотаріально посвідчену згоду своїй доньці ОСОБА_8, на тимчасові поїздки до Чеської Республіки, Італійської Республіки, Французької республіки, інших країн Шенгенської зони, ОСОБА_13, Об'єднаних Арабських Еміратів у період з 01.09.2014 по 01.09.2015 (ас. 44), на підставі чого в січні 2015 року ОСОБА_7. виїжджала з ОСОБА_8 до Об'єднаних Арабських Еміратів.

З огляду на таке, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що таким чином ОСОБА_5 не вчиняє відповідних дій, які б суперечили вимогам п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, оскільки надає нотаріально посвідчену згоду на виїзд за межі України ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері, чим не чинить дитині перешкод у виїзді за кордон.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_5 в будь-який момент може відкликати нотаріально посвідчену згоду, не заслуговують на увагу як нічим не підтверджені і ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що строк, на який ОСОБА_7 просила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон у супроводі матері, без згоди батька, за час слухання даної справи у суді сплинув, а тому позовні вимоги за період з 18.10.2014 по 07.01.2015 є безпідставними.

З огляду на викладене правильним є висновок суду першої інстанції про те, що за таких обставин та у відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» позовні вимоги ОСОБА_7 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають задоволенню як безпідставні, адже фактично спір між сторонами з приводу виїзду дитини за кордон відсутній.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року не оскаржується.

За таких обставин суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 309, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді М.М. Іванченко

О.І. Шкоріна