АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5759/15 Справа № 179/268/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Новік Д. І. Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Гайдук В.І., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою комунального закладу «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» (далі по тексту КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги»),

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та допомоги на оздоровлення, посилаючись на те, що з 20.12.2011р. по 15.12.2014р. вона працювала в КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини. 12.11.2014р., вона вирішила взяти щорічну основну та додаткову відпустку за 2015р. з 17.11.2014р. за сімейними обставинами, у звязку із чим подала керівнику установи відповідну заяву. 12.11.2014р. керівник закладу погодився надати відпустку, про що поставив відповідну резолюцію на її заяві, а тому у період з 17.11.2014р. по 15.12.2014р. вона перебувала у відпустці, про що є відповідні відомості у табелі обліку робочого часу, однак заробітну плату та допомогу на оздоровлення не отримувала. 15.12.2014р. її було звільнено із займаної посади, у звязку із виходом на пенсію.

При зверненні до керівництва відповідача про виплату їй заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення в добровільному порядку за період відпустки з 17.11.2014р. по 15.12.2014р. включно, їй було відмовлено, пославшись на те, що їй відпустка не належить за 2015р. та вона знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати, відповідно до наказу від 15.12.2014р. Крім того, її не ознайомили з наказом про надання відпустки у період з 17.11.2014р. по 15.12.2014р., а ознайомили з наказом від 15.12.2014р., відповідно до якого інспектору з кадрів ОСОБА_3 рекомендувати ОСОБА_2 щорічну відпустку без збереження заробітної плати, зважаючи на сімейні обставини.

Позивач посилаючись на вказані обставини просила суд стягнути з відповідача борг по виплаті заробітної плати на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини 1 270,61грн., та за сумісництвом сестри медичної 354,08грн., та допомоги на оздоровлення в розмірі посадових окладів, які становлять 1 551грн. та 308,75грн. відповідно, а всього в сумі - 3 484,44грн., посилаючись на те, що вона має право на виплату належної їй заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, у звязку із знаходженням у відпустці.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23.04.2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_2 заборгованість по виплаті заробітної плати та допомоги на оздоровлення в розмірі 3 453,11грн. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та допомоги на оздоровлення, суд послався на те, що відповідачем порушено законодавство про оплату праці, яке виразилося невиплаті заробітної плати та матеріальної допомоги за час щорічної відпустки, яка була погоджена у встановленому порядку, і позивачем було доведено своє право на отримання заробітної плати, за час відпустки разом із допомогою на оздоровлення.

Однак такий висновок не відповідає обставинам справи.

Так з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 20 грудня 2011 року по 15 грудня 2014 року працювала в КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини.

12 листопада 2014 року, ОСОБА_2 звернулась до адміністрації медичного закладу з заявою про надання їй щорічної повної та додаткової відпустки за 2015р. з 17 листопада 2014 року за сімейними обставинами.

15 грудня 2014р. ОСОБА_2 була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки» (далі по тексту Закону), право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 6 Закону визначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ст. 9 Закону до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються: час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка.

Статтею 10 Закону встановлено, що щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року.

Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Пунктом 10 статті 25 Закону визначено, що відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку: працівникам для догляду за хворим рідним по крові або по шлюбу, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше 30 календарних днів.

Таким чином на підставі діючого законодавства можна дійти висновку про те, що оплачувана щорічна відпустка надається працівникам за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач була прийнята на роботу 20 грудня 2011 року, і таким чином робочий рік у позивача для нарахування відпустки розпочинався кожного року саме з 20 грудня кожного послідуючого року.

За 2014 рік позивач використала повну та додаткову відпуски у період з 28.04.2014р. по 16.05.2014р., з 18.08.2014р. по 22.08.2014р., з 06.10.2014р. по 10.10.2014р., та з 13.10.2014р. по 17.10.2014р., і станом на 17 листопада, тобто на час написання позивачем заяви про надання їй оплачуваної відпустки, у позивача не залишалось невикористаних днів відпустки, які б давали їй право піти в оплачувану відпустку, так само і не наступило у позивача право на отримання нею відпустки за 2015р., оскільки відлік робочого року для нарахування їй відпустки за 2015р. починався з 20 грудня 2014 року.

Таким чином адміністрація медичного закладу правомірно 15.12.2014р. видала наказ № 85 про надання ОСОБА_2 відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами, оскільки ОСОБА_2 не набула права на отримання з 17 листопада 2014р. оплачуваної відпустки за 2015 рік згідно чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення на її користь заборгованості по виплаті заробітної плати та допомоги на оздоровлення.

Оскільки судом при ухваленні рішення не були враховані наведені обставини та норми права, а тому рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та допомоги на оздоровлення.

Керуючись ст.ст. 303,304,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року скасувати.

ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до КЗ «Магдалинівський центр первинної медико-санітарної допомоги» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та допомоги на оздоровлення відмовити.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: