АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1201/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_6 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_7 підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 07.07.2011 року Соснівським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

24.09.2012 року судовий наказ скасовано у зв'язку із наявністю спору про право.

У 2014 році КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом про стягнення із відповідача боргу за спожиту теплову енергію, ухвалою суду від 12.11.2014 року позовну заяву повернуто позивачу в зв'язку із тим, що відповідач зареєстрований в с. Кумейки Черкаського району.

На КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» покладене забезпечення підприємств, установ, організацій та населення міста тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання. Відповідач не оплатив кошти за отриману теплову енергію, у зв'язку з чим станом на 01.01.2013 року борг відповідача перед підприємством за спожиту теплову енергію складає 5974,15 грн.. Крім цього, борг внаслідок інфляції зріс на 86,62 грн., а 3% річних складають 80,81 грн. Дії відповідача наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов'язання перед бюджетом, і впливають на якість наданих послуг.

А тому, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиту теплову енергію у загальній сумі 6141,58 грн. та судові витрати.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2015 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 457 (чотириста п'ятдесят сім) гривень 60 копійок, стягнуто з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» витрати по сплаті судового збору в розмірі 18 (вісімнадцять) гривень 66 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» подано апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, оскільки вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з наступних підстав.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» звернулося до суду із позовом про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, оскільки вважає, що відповідач ОСОБА_6 не сплачує в добровільному порядку борг за спожиту теплову енергію, чим порушує його інтереси і права ( а. с. 2 3) .

Згідно даних довідки КП КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради від 29 березня 2011 року № 285 3 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_6 ( а. с. 6).

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2012 року скасовано судовий наказ від 07 липня 2011 року, згідно якого стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за оплату житлово - комунальних послуг в сумі 5 482 грн. 72 коп. та судові витрати в розмірі 30 грн.( а. с. 8).

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 (далі - Правила).

За правилами ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг із теплопостачання встановлена і у п. 23 Правил.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача заборгованість за користування тепловою енергією в розмірі 457, 60 гривень за період з грудня 2011 року до грудня 2014 року, суд першої інстанцій не дотримався вимог ст. ст. 256, 257, 258, 267 ЦК України щодо позовної давності та не перевірив доводів відповідача про те, що заборгованість за період з лютого 2008 року до грудень 2012 року ним була сплачена в добровільному порядку, на підтвердження чого відповідачем було надано квитанцію про сплату від 20 грудня 2012 року (а.с.25).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги та не врахував, що можливість пред'явлення позову про стягнення боргу обмежується трирічним строком, але оскільки відповідач проводив оплату послуг з теплопостачання у грудні 2012 року, то позовна давність є перерваною, а тому до стягнення підлягає заборгованість за період з грудня 2009 року по грудень 2012 року, як заявлено позивачем у позовних вимогах.

З огляду на викладене та на положення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 264 ЦК України необхідно дійти також і до висновку, що подання заяви про видачу судового наказу та його видача судом перериває позовну давність, що підтверджено ухвалою суду від 24.12.2012 року про скасування судового наказу від 7 липня 2011 року (а.с.8).

При цьому, визначаючи період стягнення заборгованості з послуг теплопостачання, колегія суддів виходить з того, що відповідач ОСОБА_6 став власником квартири АДРЕСА_1 з 29 лютого 2008 року, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.56).

Відповідно до договору купівлі-продажу даної квартири від 7 грудня 2012 року, ОСОБА_6 відчужив квартиру ОСОБА_8 (а.с.55).

Тобто, час користування послугами з теплопостачання для ОСОБА_6 визначається з 29 лютого 2008 року по 7 грудня 2012 року.

Доводи апелянта про користування даною квартирою відповідачем з 2002 року та відкриття за ним рахунків на оплату послуг з теплопостачання нічим не підтверджені і суду не надано жодного доказу про користування відповідачем послугами з 2002 року.

У своїй позовній заяві та розрахунку заборгованості позивач заявив вимоги про стягнення боргу з відповідача за період з грудня 2009 року по грудень 2012 року, а тому його вимоги підлягають до задоволення за цей період.

При цьому, за даними розрахунків, наданих позивачем, колегією суддів встановлено, що за даний період відповідачу нараховано до сплати 5763, 28 гривень за отримані послуги з теплопостачання, а відповідачем проведено оплату на загальну суму 3965,73 гривень, а тому залишок заборгованості в сумі 1797,55 гривень підлягає до стягнення з відповідача.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

А тому, вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційних підлягають до часткового задоволення, а саме із суми боргу 1797,55 гривень, що становить за період з грудня 2009 року по грудень 2012 року, 3% - 53,92 гривень, інфляційні 262,45 гривень.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню і понесені позивачем судові витрати в сумі 243,60 гривень сплаченого судового збору за подання позову та 121,60 гривень за подання апеляційної скарги, а всього 365,20 гривень.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення без додержанням положень законодавства, а доводи апелянта є частково обґрунтованими, і тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307 , 309 , 313 , 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_6 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

- позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради задовольнити частково;

- стягнути з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради 1797, 55 боргу за послуги з теплопостачання, 53,92 гривень три відсотки річних, 262,45 гривень інфляційних, 365,20 гривень понесених судових витрат , а всього на загальну суму 2479,12 гривень.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :