У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч Сергій Анатолійович, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним і переведення права покупця, спонукання до вчинення певних дій та визнання права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2008 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 45,15 кв. м набута у порядку приватизації ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у спільну власність, про що видано свідоцтво про право власності на житло від 01 вересня 1993 року.

Скориставшись відсутністю ОСОБА_4, 26 квітня 1995 року

ОСОБА_5 одноособово уклала з ОСОБА_6, від імені якої діяв її представник ОСОБА_7, договір купівлі-продажу зазначеної квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кулінічем С.А., за реєстровим № 1-2986. За умовами цього договору продавцями виступали ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_7 купила спірну квартиру за ціною 50 000 000 крб з повним розрахунком під час підписання.

Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу в частині відчуження належної їй частки у праві власності, перевести на неї права покупця Ѕ частки у праві спільної власності за ціною 250 грн і визнати за нею право власності на квартиру в цілому, а також стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 гроші, передані в рахунок оплати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 23 травня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений ОСОБА_5 та ОСОБА_6, від імені якої діяв її представник ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., про що вчинений запис в реєстрі під № 1-2986, з моменту укладення 26 квітня 1995 року у частині відчуження належної ОСОБА_4 Ѕ частини у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Переведено з ОСОБА_6 на ОСОБА_4 права покупця Ѕ частини у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу з ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., про що вчинений запис у реєстрі під № 1-2986.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 45,15 кв. м, що підлягає державній реєстрації. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2013 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 23 травня 2011 року скасовано, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 01 вересня 1992 року № Б-1405 квартира АДРЕСА_1, загальною площею 45,15 кв. м, належала на праві спільної власності ОСОБА_5 і ОСОБА_4 (а. с. 17, т. 1).

26 квітня 1995 року укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, у якому продавцями виступали ОСОБА_4 і ОСОБА_5, покупцем - ОСОБА_6, від імені та в інтересах якої діяв ОСОБА_10 Договір посвідчений 26 квітня 1995 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулиничем С.А. (а. с. 19−20).

Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи судом першої інстанції була призначена судово-почеркознавча експертиза (а. с. 97, т. 1), але 22 вересня 2009 року до суду надійшло повідомлення № 1710-09 про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі у зв'язку з тим, що клопотання експерта про надання додаткових матеріалів дослідження не виконано (а. с. 149−150, т. 1).

За ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, яка передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Висновок спеціаліста Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17 липня 2008 року № 7659 про те, що підпис від імені ОСОБА_4, зображення якого міститься у графі «ОСОБА_4» в електрографічній копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 виконано не ОСОБА_4 (а. с. 54−55, т. 1) правильно судами спростовано, оскільки зазначений спеціаліст не був залучений до участі у справі, а документи для дослідження подані у поза процесуальному порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності відмовлено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, усунуто перешкоди в користуванні квартирою шляхом її вселення, зобов'язано ОСОБА_5 передати ключі від вказаної квартири ОСОБА_4

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові. Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.