АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/5842/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа №621/2622/14 Вельможна І.В.
Категорія: - право власності Доповідач -Коровін С.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: - Коровіна С.Г.,

Суддів - Кіпенко І.С.,

Коваленко І.П.,

при секретарі - Огарьовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення від права спадкування за законом на обов'язкову частину та усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_5 вернувся до суду з позовом до своєї сестри ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року та батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Позивач посилався на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є батьками його і відповідачки. На час смерті ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_1. За життя батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 придбали будинок з надвірними будівлями і земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1. Зазначене майно було спільним майном подружжя. Заповіт після смерті матері ОСОБА_6, був відсутній і відкрилася спадщина на 1/2 частину майна. Спадкоємців за законом було троє, а спадщину прийняли чоловік померлої - їх батько ОСОБА_7 позивач, оскільки проживали у спадковому будинку. Відповідачка ОСОБА_4 проживала у м. Дніпропетровську і із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася.

Позивач вважав, що після смерті матері він і батько прийняли спадщину у вигляді 1/4 частини будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки. Доля батька у праві власності на майно стала 3/4 частини, а позивача 1/4 частини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року у м. Дніпропетровську помер батько сторін - ОСОБА_7, який проживав разом із відповідачкою. ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого. Заяву було прийнято і відкрито спадкову справу. Свідоцтво про право на спадщину йому видано не було, оскільки з'ясувалося, що спадкодавець склав заповіт на своє майно на ім'я ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_5 вважав, що має право на обов'язкову частину у спадщині згідно ст.1241 ЦК України. Позивач зазначав, що згідно ст.1241 ЦК України він має право на 1/2 частину майна, яке належало б йому у разі спадкування за законом. Доля батька у спільному майні складає 3/4 частини, відповідно доля кожного із спадкоємців за законом складає по 3/8 частини, а відповідно обов'язкова частина спадщини складає 3/16 частини.

Усього позивач просив визнати за ним право власності на 7/16 частин спадкового майна (1/4 частина після смерті матері та 3/16 частини після смерті батька).

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом і просила про усунення ОСОБА_5 від права на спадкування за законом на обов'язкову частину, та просила усунути перешкоди у користуванні спадковим майном. ОСОБА_4 вважає, що її братом ОСОБА_5 не доведено, що він прийняв у відповідності до вимог закону спадщину після смерті матері ОСОБА_6 Крім того ОСОБА_4 посилалася на те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_5 на має права на обов'язкову частину у спадщині, оскільки є пенсіонером на пільгових умовах і не є непрацездатною особою.

Позивачка за зустрічним позовом стверджувала, що ОСОБА_5 нехтував своїми обов'язками щодо догляду за батьком, який був похилого віку, хворів на рак і потребував сторонньої допомоги, яку позивач мав можливість йому надати.

Рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Визнано з ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 7/16 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 та відповідну частину земельної ділянки. З яких 1/4 частина в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, та 3/16 частини, як обов'язкова частина спадщини після смерті ОСОБА_7 У задоволені зустрічних позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір у розмірі - 1078 грн.

В апеляційній скарзі поставлено питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим доказам і ухвалив рішення з порушенням вимог матеріальною закону. ОСОБА_4 посилається на те, що непрацездатними є жінки, яки досягли 55 річного віку, та чоловіки - 60 річного віку. Суд цього не врахував і безпідставно визнав за позивачем право на обов'язкову частину у спадщині.

Крім того рішення суду щодо її вимог по усунення позивача від спадщини після смерті батька не є обґрунтованими. Долею батька, його здоров'ям позивач не цікавився, пиячив, дома не знаходився тривалий час. На час смерті матері позивач з нею не проживав і не міг прийняти після неї спадщину.

Апелянт вважає також, що суд безпідставно відмовив і позові про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом не враховано, що ОСОБА_5 змінив замки у будинку не надав їй дублікати ключів. Вона декілька разів приїжджала до м. Зміїв але потрапити у будинок не змогла. Ці обставини підтвердили свідки.

Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміненню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст.214 ЦПК України Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення ; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду у повній мірі зазначеним вимогам закону не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовною заявою до сестри ОСОБА_4 і просив визнати за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року та батька ОСОБА_7 Никифоровмча який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 26 квітня 1955 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 131).

Батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме 17 червня 2006 року, ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за вказаною вище адресою. (а.с. 30). Право власності ОСОБА_7 на зазначений будинок зареєстровано КП «Зміївське БТІ» 11 липня 2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності. Земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована по АДРЕСА_1, належить ОСОБА_7 на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 05 листопада 2012 року. (а.с. 31, 34).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Зміїв, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року. (а.с. 12). На час смерті вона була зареєстрована та постійно проживала за адресою АДРЕСА_1. Разом із нею з 05.10.2006 року за вказаною адресою був зареєстрований син ОСОБА_5 та чоловік ОСОБА_7, якого знято з реєстрації в звязку з вибуттям в м. Дніпропетровськ 15 грудня 2012 року. (а.с. 169).

У відповідності до ст. 22 КпШС України (чинного на час придбання спірного нерухомого майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до змісту ст. 60 СК Укрїни, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у виді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частина земельної ділянки, розташованої за вказаною вище адресою.

Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_6 були її чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_5, які у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняли спадщину, шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцею на час смерті.

Донька спадкодавиці, ОСОБА_4 як спадкоємиця першої черги, спадщину після смерті матері не прийняла, оскільки не виконала дії, визначені ст. 1269 ЦК України, а саме не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Встановлено, що постановою приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Лещенко Л.В. від 06 листопада 2014 року, ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після помелої ІНФОРМАЦІЯ_4 року матері ОСОБА_6 (а.с. 182). Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої дружини ОСОБА_7 до нотаріуса не звертався.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Дніпропетровськ помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 08 серпня 2013 року. (а.с. 16).

За життя, 05 вересня 2012 року, ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповідав належне йому майно дітям - ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а в подальшому 24 грудня 2012 року ним зроблено заповідальне розпорядження, яким, усе належно йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов*язки, земельну ділянку по АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_4 (а.с. 106).

29 серпня 2014 року на ім*я ОСОБА_4 , видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлого батька на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та 3/4 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 92-95), ОСОБА_5 постановою від 24 березня 2014 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька. Роз*яснено, що він не має права, з огляду на зміст ст. 1241 ЦК України, права на обов*язкову частку у спадщині та рекомендовано звернутися до суду. (а.с. 25, 26).

При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано визнав за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину спадщини в поряду спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6

З рішенням суду в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на обов'язкову частину спадщини після смерті батька ОСОБА_5 колегія погодитися не може. У відповідності до вимог ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно роз'яснень викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»зазначено, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Непрацездатними в України на час смерті ОСОБА_7 вважалися жінки, які досягли віку 55 років і чоловіки, які досягли віку 60 років, інваліди І, ІІ та ІІІ груп, незалежно від того чи призначена їм пенсія.

З матеріалів справи вбачається і проти цього не заперечував представник позивача ОСОБА_5, що ОСОБА_5 не досяг пенсійного віку, а пенсію отримав пільгову, за списком №1,як шахтар (т.1а.с.11).

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо наявності у позивача ОСОБА_5 права на обов'язкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_7.

Враховуючи, що ОСОБА_5 не є особою, яка підпадає під перелік осіб, зазначених у ст.1241 ЦК України, які мають право на обов'язкову частину у спадщині, то суд першої інстанції безпідставно визнав за ним право власності на 7/16 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та відповідну частину земельної ділянки за адресою по АДРЕСА_1, з яких 3/16 частини є обов'язкова частина у спадщини після смерті батька. Рішення суду в цій частині підлягає зміненню, шляхом скасування рішення в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 3/16 частини житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування обов'язкової частини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року батька ОСОБА_7 і відмови у задоволенні у цій частині позовних вимог. Відповідно підлягає зменшенню загальна частина спадщини на яку за позивачем визнано право власності з 7/16 частин до 1/4 частини.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4, щодо підстав усунення ОСОБА_5 від спадкування за законом на обов'язкову частину спадщини після смерті ОСОБА_7 та доводи апеляційної скарги з цього приводу, колегія не вбачає підстав до її задоволення.

У відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до п. 4 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Судом першої інстанції встановлено, а також підтверджено дослідженою медичною документацією, що ОСОБА_7 страждав низкою хвороб, у тому числі онкологічним захворюванням. Однак, з аналізу повідомлених свідками даних, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини, повідомлені ними, не вказують на те, що спадкодавець був у безпорадному стані у зв*язку з чим потребував сторонньої допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам і обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у цій частині. Крім того оскільки ОСОБА_5 не має, у відповідності до ст. 1241 ЦК України, права на обов'язкову частку у спадщині, то підстави усувати його від спадщини на підставі ст. 1224 ЦК України фактично відпали.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 щодо усунення перешкод у користуванні власністю дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги у цій частині не доведені. ОСОБА_4 не надано жодних обґрунтованих доказів, які б свідчили, що ОСОБА_5 перешкоджав їй користуватися спірним будинком.

У суді першої інстанції позивачкою за зустрічним позовом не доведено, що ОСОБА_5 порушує її права щодо користування спадковим майном. ОСОБА_4 у м. Зміїв не поживає, приїжджала у місто декілька разів і доказів, що у цей час відповідач порушував її права не надала. Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог у цій часині за недоведеністю. Підстав до скасування чи зміни рішення у цій частині колегія не вбачає.

Оскільки колегія задовольняє позовні вимоги ОСОБА_5 частково, то у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягає зменшенню судовий збір, стягнутий з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 з 1078 грн.23 коп. до 272 грн.40 коп.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 липня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 3/16 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та 3/16 частини земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 в порядку спадкування обов'язкової частини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року батька ОСОБА_7 скасувати і у задоволенні позову у цій частині - відмовити.

Зменшити визнану за ОСОБА_5 загальну частину у праві власності в порядку спадкування за законом на будинок та земельну ділянку по, АДРЕСА_1 з 7/16 частин до 1/4 частини.

Зменшити стягнутий на користь ОСОБА_5 судовий збір з 1078 грн.23 коп. до 272 грн. 40 коп (двісті сімдесят двох гривень сорока копійок).

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -