Провадження № 4с/522/237/15
УХВАЛА

25 листопада 2015 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі: головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі скаргу Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на постанову державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції;

ВСТАНОВИВ:

02.11.2015 року Державна судноплавна компанія «Чорноморське морське пароплавство» (далі по тексту ДСК «ЧМП», боржник, скаржник) звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі по тексту державна виконавча служба, відділ ДВС), якою просить дії старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 з винесення постанови про накладення арешту на поточний рахунок ДСК «ЧМП» № 7257 у Южне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м.Одеса визнати незаконними; постанову старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 від 15.10.2015 року про накладення арешту на поточний рахунок ДСК «ЧМП» №7257 у Южне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м.Одеса скасувати та зобовязати Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції зняти арешт з поточного рахунку ДСК «ЧМП».

Скарга мотивована тим, що ДСК «ЧМП» стало відомо від ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що постановою старшого державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_1 було накладено арешт на грошові кошти на поточному рахунку №7257 у Южне ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м.Одеса. Постановою старшого державного виконавця Костіною В.В. від 15.10.2015 року було накладено арешт на грошові кошти ДСК «ЧМП» у сумі 112 114 грн. 59 коп. на користь ОСОБА_2 на суму 39999,53 грн. та інших виконавчих документів у кількості 32 виконавчих документів. Зазначена постанова на адресу ДСК «ЧМП» надійшла 27.10.2015 року. Крім того, скаржник зазначив, що ухвалою господарського суду Одеської області від 11.07.2003 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом ДСК «ЧМП», а ухвалою господарського суду Одеської області від 24.02.2006 року введено процедуру санації ДСК «ЧМП», що триває і на цей час. Пунктом 3 ухвали господарського суду Одеської області від 11.07.2003 року відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а також протягом його дії суд заборонив стягнення на підставі виконавчих документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, а також заборонив нарахування по відношенню до ДСК «ЧМП» неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів).

Крім того, скаржник зазначає, що примусове виконання 31-х виконавчих проваджень, про які повідомив його, боржника, державний виконавець та щодо яких було накладено арешт на кошти ДСК «ЧМП», стосується стягнення виконавчого збору і витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій за виконання судових рішень на користь Другого Приморського ВДВС ОМУЮ у сумі 72115,06 грн. та середнього заробітку за вимушений прогул на користь ОСОБА_2 у сумі 39999,53 грн., але вимоги про стягнення виконавчого збору і витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій за виконання судових рішень не входять до переліку вимог, на які не розповсюджується дія матарорію на задоволення вимог кредиторів. За таких підстав скаржник вважає, що державний виконавець не мав права накладати арешт на поточний рахунок боржника, а тому його постанова про надання арешту є незаконною.

В судовому засіданні представник ДСК «ЧМП» підтримав вимоги скарги у повному обсязі, дав пояснення відповідні викладеному в скарзі, просив її задовольнити.

Представник державної виконавчої служби не погодився зі скаргою, пояснив, що державний виконавець діяв в межах, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та зазначив, що у Другому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження по примусовому виконанню 94 виконавчих проваджень про стягнення з ДСК «ЧМП» коштів на загальну суму 15073690,13 гривень, з яких 31 виконавчих провадження про стягнення заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у звязку із трудовими відносинами на загальну суму 817 839,73 гривень, 40 виконавчих проваджень про стягнення коштів на користь держави, УПФУ на загальну суму 11065385,26 гривень. В звязку невиконанням боржником у добровільному порядку судових рішень державний виконавець 15.10.2015 року наклав арешт на кошти боржника на загальну суму 112114,59 грн., які знаходяться в банківських установах ДСК «ЧМП», що відповідає положенням ст.ст.32,57 Законом України «Про виконавче провадження». При цьому представник державної виконавчої служби зазначив, що у відповідності до п.5 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію та задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, до того ж вихідна допомога при звільнені та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівників є першочерговими соціальними виплатами.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, прийшов до висновку, що скарга ДСК «ЧМП» не підлягає задоволенню з наступних підстав

Судом установлено, що 15.10.2015 року старшим державним виконавцем Другому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 при примусовому виконані зведеного виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №522/10637/14-ц, виданого 14.07.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ДСК «ЧМП» на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 39999,53 грн., та інших виконавчих документів у кількості 31 виконавчих документів на загальну суму 112114,59 грн. було прийнято постанову про арешт коштів боржника та постановлено накласти арешт на грошові кошти, які належать ДСК «Чорноморське морське пароплавство» у всіх валютах в межах боргу у розмірі 112 114,59 грн., що містяться на всіх розрахункових рахунках в ЮЖНЕ ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 328704).

Судом зясовано, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2003 року порушено провадження у справі про визнання банкрутом ДСК «Чорноморське морське пароплавство». Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.02.2006 року введено процедуру санації Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство», що триває до цього часу.

Суд критично оцінює доводи скаржника про дію мораторію на задоволення вимог кредиторів виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Частиною 5 статті 19 цього передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобовязують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Судом зясовано, чого не заперечує і скаржник, що на примусовому виконанні у відділі ДВС находиться зведене виконавче провадження №47494258 від 02.02.2015 року, по примусовому виконанню 94 виконавчих проваджень про стягнення з ДСК «ЧМП» коштів на загальну суму 15073690,13 гривень, з яких 31 виконавчих провадження про стягнення заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у звязку із трудовими відносинами на загальну суму 817 839,73 гривень, 40 виконавчих проваджень про стягнення коштів на користь держави, УПФУ на загальну суму 11065385,26 грн.. При цьому в скарзі ДСК «ЧМП» стверджує, що боржником виконано судові рішення щодо стягнення грошових коштів на користь колишніх працівників в частині заборгованості із заробітної плати; на даний час залишилися невиконаними судові рішення в частині стягнення на користь колишніх правників ДСК «ЧМП» сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та сум додаткової вихідної допомоги, які на думку скаржника, не є заробітною платою.

Втім відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» про дію мораторію на задоволення вимог колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не застосовуються.

До такого правого висновку прийшов Верховий Суд України у Постанові 03 жовтня 2012 року при розгляді справи № 6-109цс12 в порядку глави 3 ЦПК України.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Крім того, суд виходить з того, що за приписами ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»: кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Так як вимоги стягувачів до ДСК «ЧМП» виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, то в розумінні ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вони (стягувачі) є поточними кредиторами, а відтак - відповідно до ст.19 цього Закону дія мораторію на них не поширюється.

Згідно з п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

Згідно ч.1 та ч.2 ст..57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що державний виконавець законно здійснив заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання виконавчих документів, у спосіб та в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а відтак - у задоволені скарги ДСК «ЧМП» про скасування постанови від 15.10.2015 року про арешт коштів боржника слід відмовити.

Згідно ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на постанову державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А.Ільченко

25.11.2015