Провадження №2/761/338/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 січня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Панасенко Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, стягнення коштів та відкликання виконавчого листа про стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач), 27 червня 2014 року, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про припинення стягнення аліментів, стягнення коштів та відкликання виконавчого листа про стягнення аліментів на дитину.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2007 року з нього стягуються аліменти у розмірі 16,5% на користь Відповідача, з якою він перебував у шлюбі, на сина ОСОБА_3 (далі - Дитина), ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. Зауважує, що від дня народження та на день звернення до суду із цим позовом Дитина фактично проживає із ним за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на його утриманні та закінчила 1 клас загальноосвітнього навчального закладу № 84 Печерського району м. Києва. Зауважує також, що Відповідач у період із вересня 2010 року і по час звернення до суду із цим позовом, матеріальної допомоги на Дитину не надає, а аліменти, які ним сплачуються на Дитину та які отримує Відповідач, за невеликим винятком, остання на Дитину не витрачає. Вказує, що на час звернення до суду із цим позовом, він звернувся до компетентного органу щодо визначення місця проживання Дитини, проте рішення по суті на даний час вказаним органом не прийнято. Вказує, що за період із червня 2011 року і по лютий 2014 року, Відповідач безпідставно отримала аліменти в сумі 34 585 грн., які на його думку, підлягають поверненню, оскільки Відповідач участі в утриманні Дитини майже не приймає. Просить суд ухвалити судове рішення, яким припинити стягнення з нього на користь Відповідача аліментів на сина ОСОБА_3, відкликати виконавчий лист від 11 липня 2007 року про стягнення з нього аліментів, стягнути із Відповідача на його користь кошти у розмірі 34 585 грн. та стягнути із Відповідача на його користь аліменти, які можуть бути їй нараховані після звернення до суду із цим позовом та присудити на його користь судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

У судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Просив суд позов задовольнити. Зауважив, що з літа 2014 року, Дитина проживає з Відповідачем.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що обставини, викладені у позові не відповідають дійсним обставинам справи. Заперечила нецільове використання аліментів. Зауважила, що у травні 2014 року вона придбала квартиру і, що до придбання квартири вона проживала у поганих житлових умовах, у тому числі і в гуртожитку, тому деякий час не могла проживати із Дитиною.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (а.с. 8).

Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2013 року (а.с. 9-10).

Згідно виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 19 липня 2007 року, починаючи із 04 червня 2007 року, Позивач сплачує аліменти на користь Відповідача на Дитину у розмірі 16,5% від усіх видів заробітку, до досягнення Дитиною повноліття (а.с. 6-7).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 липня 2014 року № 389, місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, визначено разом з матір'ю - ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2

За змістом статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Крім того, за змістом частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу.

Згідно із Статтею 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини 1 статті 186 Сімейного кодексу України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 188 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, керуючись в першу чергу інтересами Дитини, оскільки в ході судового розгляду справи, Позивач не надав суду жодного доказу щодо нецільового витрачання аліментів з боку Відповідача, крім того, компетентним органом місце проживання Дитини визначено із Відповідачем, діючим законодавством не передбачено обраний Позивачем спосіб захисту, а саме, припинення стягнення аліментів з підстав, викладених у позові, як і стягнення на користь платника аліментів сум вже сплачених аліментів, суд знаходить позовну заяву в цілому необґрунтованою та безпідставною, у зв'язку з чим, у задоволенні позовних вимог відмовляє у повному обсязі.

З огляду на викладене, на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, частини 2 статті 51 Конституції України, статей 180, 186, 188 Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства", керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, стягнення коштів та відкликання виконавчого листа про стягнення аліментів на дитину - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :