Справа № 127/9907/14-ц
Провадження № 2-п/127/125/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

заявника, яка діє в своїх інтересах та є законним представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника заявника та відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці заяву ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_1, про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_1, із заявою про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2015 року.

Заява мотивована тим, що 12.05.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 у справах дітей Вінницької міської ради про виселення ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено. Заявник зазначила, що відповідачі по справі не були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. Також, заявник зазначила про необхідність скасування заочного рішення суду через ігнорування судом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Іншими істотними обставини, що мають істотне значення для справи і які не були враховані судом заявник зазначає те, що норми ст. 40 Закону України «Про іпотеку» не передбачають виселення наймача та членів його сімї, якими є відповідачі по справі.

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про скасування заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2015 року.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та є законним представником ОСОБА_1, та її представник, який також діє в інтересах співвідповідача ОСОБА_3, підтримали вимоги, аргументуючи мотивами, викладеними в заяві, та просили їх задовольнити.

Представник позивача заперечував щодо задоволення заяви і просив відмовити в перегляді заочного рішення.

Співвідповідач ОСОБА_6 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Причини неявки ОСОБА_6 суду не повідомлено. Представником третьої особи суду надано заяву про розгляд справи у її відсутність.

Враховуючи думку заявника, яка діє в своїх інтересах та є законним представником ОСОБА_1, представника заявника та співвідповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, думку представника позивача та положення ч. 1 ст. 231 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд заяви у відсутність співвідповідача ОСОБА_6 та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 у справах дітей Вінницької міської ради.

По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

12.05.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено заочне рішення у цивільній справі цивільній справі № 127/9907/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 у справах дітей Вінницької міської ради про виселення ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого постійного житла. Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір в сумі 243, 60 гривень в рівних частках по 81, 20 гривень.

Твердження заявника про те, що відповідачі по справі не були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи є безпідставними. Повідомлення про виклик в суд відповідачам направлялись за адресою їх реєстрації у встановленому законом порядку, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області. В матеріалах справи містяться поштові повідомлення із відміткою про отримання рекомендованих повідомлень та відміткою «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що особа належним чином повідомлена. Зокрема, судом прийнято до уваги, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було отримано ухвалу суду про виправлення описки від 14.04.2015 року разом із повісткою в судове засідання на 12.05.2015 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. (а.с. 171а-172) Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила особисте отримання даних повідомлень ОСОБА_3

Заочне рішення по даній цивільній справі, було направлено сторонам 13.05.2015 року рекомендованими листами із повідомленнями, як те передбачено ч. 1 ст. 227 ЦПК України. Заявником рішення суду було отримано особисто в приміщенні суду 13.05.2015 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка. Рештою осіб отримання заочного рішення суду підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, наявними в матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши заяву відповідача ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та є законним представником ОСОБА_1, заслухавши думку її представника, представника співвідповідача ОСОБА_3 та представника позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до переконання в тому, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Умови ухвалення заочного рішення, зазначені у ч. 1 ст. 224 ЦПК України, яка передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, судом дотримані.

Враховуючи думку представника позивача, керуючись ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 у справах дітей Вінницької міської ради про виселення.

На адресу суду не надходило заяв від відповідачів про неможливість прибути в судові засідання з будь-яких поважних причин. Посилання заявника у заяві про перегляд заочного рішення на неналежне повідомлення відповідачів про час і місце розгляду справи є безпідставним, що підтверджується доказами наявними в матеріалах даної цивільної справи. Крім того, відповідачам було відомо про перебування на розгляді в суді справи і суд вважає, що зокрема, заявник відповідач по справі, не була позбавлена можливості поцікавитись ходом розгляду справи, забезпечити явку свого представника в судове засідання. Також, відповідачі не були позбавлені можливості надати заяву про розгляд справи у їх відсутність чи надати докази поважності причин неявки в судове засідання.

Явка сторони в судове засідання є субєктивним процесуальним правом, і як кожне субєктивне право це гарантовані законом вид і міра можливої або дозволеної поведінки особи і реалізація субєктивного права залежить від розсуду, бажання і волі уповноваженої особи.

Не зявившись в судове засідання, відповідачі добровільно обмежили себе у використанні передбаченими процесуальними правами на наданні суду доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, добровільно виключили свою особисту участь в дослідження доказів у судовому засіданні.

Також, суд звертає увагу, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України. Відповідачі, знаючи про перебування справи на розгляді в суді, не були позбавлені можливості надати суду усі наявні докази для підтвердження своїх заперечень, якщо такі були наявні.

Під час ухвалення судом заочного рішення 12.05.2015 року судом було повно і всебічного досліджено усі наявні у справі докази. Посилання заявника, її представника, який також діє в інтересах співвідповідача ОСОБА_3, на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставним та необґрунтованим.

Предметом спору, що перебував на розгляді суду, не було стягнення майна. Звернення стягнення на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2, що в м. Вінниці, відбулось за рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 22.03.2010 року, яке набрало законної сили 02.04.2010 року. Під час ухвалення заочного рішення від 12.05.2015 року судом було прийнято до уваги вище вказане судове рішення.

Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на наступне.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 вище зазначеного Закону, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Разом з тим, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Вище викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою 27.05.2015 року у справі № 6-57цс15.

Посилання заявника як на істотні обставини, що мають істотне значення для справи і які не були враховані судом на те, що норми ст. 40 Закону України «Про іпотеку» не передбачають виселення наймача та членів його сімї, якими є відповідачі по справі, є безпідставним та необґрунтованим.

Судом було досліджено дотримання позивачем порядку виселення мешканців із житлового приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки. Матеріали цивільної справи містять належні та допустимі докази неодноразового звернення позивача до відповідачів із вимогою про виселення. Зокрема, звернення до суду це й є вимога. Ігнорування відповідачами отримання поштової кореспонденції, направленої банком, та й зокрема судом, говорить лише про зловживання правами.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що як вбачається з Аналізу Верховного Суду України судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців із переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотеко держателем ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

В заяві про перегляд заочного рішення відповідач не зазначив докази в розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України, які мали б істотне значення для правильного вирішення справи і не надав такі докази суду.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Наведене вище переконує суд у відсутності сукупності підстав, чітко визначених ч. 1 ст. 232 ЦПК України, для перегляду заочного рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 3 та ч. 4 ст. 13 ЦК України, ч. 2 - ч. 3 ст. 27, ст.ст. 57-60, 224, 227, 231, 232 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_1, про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2015 року по цивільній справі № 127/9907/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 у справах дітей Вінницької міської ради про виселення - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: