Справа № 706/597/15-ц
УХВАЛА

про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

16 червня 2015 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участюсекретаря Лабюк А.В.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24.03.2015 року у справі № 706-1523-14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_5» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Христинівського районного суду від 24.03.2015 р. у справі № 706-1523-14-ц за позовом ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» до нього про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Просив скасувати зазначене вище заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку з таких підстав.

Він не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважної причини, оскільки не знав і не міг знати про час і місце розгляду справи в день, коли ухвалювалося рішення суду.

Йому була направлена лише ухвала суду про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання на 25.11.2014 р. Після цього тривалий час судових повісток він не отримував, а вже 20.04.2015 р. отримав рішення суду.

Докази, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання, містяться в матеріалах справи.

Що стосується встановлених судом фактів, то вони не досліджені в повному обсязі та суперечать правовим нормам, що були застосовані судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника» після завершення розрахунківз кредиторами громадянин-підприємець, визнаний банкрутом, звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів, що були заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, за винятком вимог, передбачених абзацом другим цієї частини, а саме:

- вимог кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян,

- вимог щодо стягнення аліментів,

- вимоги щодо стягнення на майно, яке перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням громадянином-підприємцем підприємницької діяльності,

- інші вимоги особистого характеру.

В даному випадку вимоги по сплаті заборгованості по кредитному договору, які виникли у звязку із здійсненням ним підприємницької діяльності, не відносяться до жодної з категорій вимог, по яких боржник не звільняється від виконання зобовязань.

Тобто, відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника» після визнання банкрутом він звільнений від подальшого виконання вимог кредиторів, в тому числі вимог позивача про сплату заборгованості по кредитному договору.

Отже, у спірному рішенні неповно зясовані обставини справи, оскільки не встановлено до якої саме категорії вимог, по яких боржник не звільняється від виконання зобовязань, відносяться вимоги позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника» протягом п'яти років після визнання громадянина-підприємця банкрутом не може бути порушено провадження у справі про банкрутство за його заявою. У разі визнання громадянина-підприємця банкрутом за заявою кредитора протягом п'яти років після завершення розрахунків з кредиторами такий громадянин-підприємець не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів. Незадоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Вказане положення закону застосовується до правовідносин «повторного банкрутства» громадянина-підприємця, тобто випадків, коли громадянин після визнання його банкрутом повторно зайнявся підприємницькою діяльністю і знову став неплатоспроможним. Якщо таке сталося протягом 5 років після визнання його банкрутом в попередній раз, законодавець встановлює більш жорсткі вимоги до такого громадянина, а саме:

- за його заявою не може бути порушена справа про банкрутство;

- якщо справа порушена за заявою кредитора, то громадянин-банкрут не звільняється від виконання вимог кредиторів в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Саме ці положення закону прокоментував Верховний Суд України у постанові від 04.12.2013 р., на яку послався суд у даній справі.

У даному випадку крім справи № 10/5026/1425/2011, у якій 15.08.2013 р. його визнали банкрутом, відносно нього ніколи не порушувалися інші справи про визнання банкрутом. Тобто, вказане вище положення закону та висновок Верховного Суду України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Отже, у спірному рішенні неповно зясовані обставини справи, оскільки не встановлено чи порушувалися відносно нього раніше справи про банкрутство.

Заочне рішення суду він отримав 20.04.2015 р. Тому строк подачі цієї заяви починається 21.04.2015 р. та закінчується 30.04.2015 р.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, однак його інтереси в судовому засіданні представляв за довіреністю ОСОБА_6, який вимоги заяви про перегляд заочного рішення підтримав.

За таких умов суд вважає можливим розглянути заяву за відсутності відповідача ОСОБА_3

Представник позивача ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» ОСОБА_1 у судовому засіданні висловив думку, що заява про перегляд заочного рішення підлягає залишенню без задоволення, оскільки відповідачем не надано доказів того, що він не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На заяву про перегляд заочного рішення від позивача ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» надійшли заперечення на неї, в яких позивач просив залишити заяву без задоволення з тих самих підстав.

Заслухавши думку вказаних вище осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення повинна бути залишена без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано доказів поважності причин неявки в судове засідання та неповідомлення про причини неявки, він належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, яке призначалось на 25.11., 12.12.2014 р., 14.01., 24.02.2015 р., що стверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення, наявними у матеріалах справи, та яке призначалось на 13.03. та 24.03.2015 р. через поміщення оголошення в газетах «Урядовий курєр» від 07.03.2015 р. та «Сільські обрії» від 06.03.2015 р., що стверджується примірниками вказаних газет, наявними у матеріалах справи.

Заочне рішення суду від 24.03.2015 р. відповідач ОСОБА_3 отримав 01.04.2015 р., що стверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним у матеріалах справи, а заява про перегляд заочного рішення подана ним до суду 07.05.2015 р., що стверджується відміткою суду на заяві. Тобто, ОСОБА_3 пропущений строк подання заяви про перегляд заочного рішення, встановлений ч.2 ст. 228 ЦПК України.

Згідно з довідкою УДМС України в Черкаській області від 19.11.2014 р. (т.1, а.с.230) ОСОБА_3 знятий з реєстрації по провулку Івангородському, 18 в м. Умані 30.10.2012 р. з вибуттям до м. Христинівки, дані про подальшу його реєстрацію відсутні.

У своїй заяві відповідач ОСОБА_3 не навів доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про обставини, а не докази, які мають істотне значення для вирішення справи спростовуються правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 04.12.2013 р. у справі № 6-125цс13, про те, що з огляду на положення ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобовязань для фізичної особи підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності, її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Тому підстави для перегляду заочного рішення Христинівського районного суду від 24.03.2015 р. у справі № 706-1523-14-ц відсутні.

Керуючись ст.ст. 231, 232 ч.1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24.03.2015 року у справі № 706-1523-14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_5» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними договорами залишити без задоволення.

Розяснити відповідачу ОСОБА_5, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_7