АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/4417/15 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів, -

встановила:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, щорішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2012 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів як на непрацездатну дружину. Однак, після набрання вказаним судовим рішенням законної сили, змінилися обставини, що стали підставою для присудження з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3, а саме з 23.09.2014 року позивачеві ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності безстроково. Посилаючись на вимоги ч.4 ст. 223 ЦПК України позивач вважає, що його необхідно звільнити від сплати аліментів.

Зазначав, що і на теперішній час офіційно з 2013 року працює слюсарем на підприємстві, отримує заробітну плату у розмірі 2000 грн. та пенсію у розмірі 953 грн. при цьому витрачає щомісячно кошти на ліки у сумі 400 грн.

Просив звільнити його від щомісячної сплати на користь ОСОБА_3 аліментів на її утримання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 75 СК України, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд першої інстанції не врахував, що відповідач з січня 2014 року не є особою, що потребує матеріальної допомоги, оскільки вона є непрацездатною особою, а згідно ЗУ «Про бюджет на 2014 рік» та ЗУ «Про бюджет на 2015 рік» прожитковий мінімум на одну непрацездатну особу з січня 2014 року і до цього часу встановлений у розмірі 949 грн. на місяць. Вважає, що після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивача присуджені періодичні платежі на користь відповідача, відпали обставини, які згідно ч. 2 ст. 76 СК України надають право відповідачці на одержання від позивача матеріальної допомоги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких 6epуть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України , якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 СК України, до підстав для припинення права на аліменти віднесено: поліпшення матеріального стану позивача, яке призвело до зникнення у нього потреби у матеріальній допомозі; погіршення матеріального стану відповідача, що позбавило його можливості надавати утримання.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146 затверджений Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб (назва в редакції Постанови KM № 869 (869-2002-п) від 01.07.2002 p.), утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено погіршення його матеріального стану, що позбавило б його можливості надавати утримання.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти як на непрацездатну дружину.

Заборгованість ОСОБА_1 по аліментам відповідно розрахунку державного виконавця становить станом на 27.05.2013 року 14659,75 грн. /а.с. 3-4,18-19/.

З 23.09.2014 року позивачеві ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності безстроково /а.с.45/.

Доводи апеляційної інстанції про те, що відповідач з січня 2014 року не є особою, що потребує матеріальної допомоги, відповідно до ч. 2 ст. 76 СК України відпали обставини, які надають право відповідачці на одержання від позивача матеріальної допомоги не спростовують висновків суду.

Як вбачається з пояснень позивача у судовому засіданні, його матеріальний стан, після набрання рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2011 року законної сили, яким з ОСОБА_4 присуджені аліменти, не погіршився.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.12.2011 року, що набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 отримував стабільний прибуток у вигляді середнього заробітку у розмірі 1729, 64 грн. на місяць.

На теперішній час, як зазначав у судовому засіданні позивач, він отримує заробітну плату у розмірі 2000 грн. та пенсію у розмірі 953 грн.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді