УХВАЛА

25 листопада 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Позняки-жил-буд», Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві, третя особа ОСОБА_3, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

18.11.2015 представник позивача звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями 20.11.2015 відбулося визначення судді з розгляду даної справи та 23.11.2015 матеріали позову були передані головуючому у справі.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Так, позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності від 18.04.2013 року, видане відповідачу ПрАТ «Позняки-жил-буд» на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 в м. Києві (індексний номер: 2567750 зареєстрованого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, номер запису про право власності 701300; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 0)

Крім того, позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності зареєстрованого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві за відповідачем ПрАТ «Позняки-жил-буд» на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 в м. Києві (індексний номер: 2567750 зареєстрованого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, номер запису про право власності 701300; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 0)

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності, тобто ті юридично значимі факти відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, на основі яких вона звертається з позовом за захистом своїх порушених прав, із зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування, та не викладає обставини як правові підстави в обґрунтування виникнення у неї права даної вимоги щодо недійсності свідоцтва про право власності на спірне нежитлове приміщення.

Між тим, допоміжні та нежилі приміщення являють собою різні частини багатоквартирного будинку, які відрізняються між собою своїм призначенням, а жодних доказів на підтвердження того, що спірне приміщення є допоміжним, тобто, в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, чи використовувалось воно чи якась з його частин для обслуговування будинку, не зазначає та не надає.

Крім того, позивачем не зазначено обставини в обґрунтування заявлених нею вимог до відповідача Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві про скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірне приміщення вчиненої відповідним державним реєстратором, який при вчиненні вказаних дій виступав як суб'єкт владних повноважень, а тому відповідно вимоги заявлені з приводу оскарження рішень суб'єктів владних повноважень розгляду в порядку цивільного судочинства не підлягають, оскільки підпадають під адміністративну юрисдикцію.

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені обставини в обґрунтування позовних вимог відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто, які саме права позивачки порушені, який характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, відповідно до правових норм, якими вони регулюються, та чи передбачений такий шлях поновлення її прав, який вона просить застосувати, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно викласти обставини в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які саме права, свободи чи інтереси позивачки були порушені відповідачем, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, з посиланням на обставини як правові підстави, а також зазначити докази в підтвердження обставин в обґрунтування заявлених вимог.

Крім того, даний позов не відповідає вимогам ч. 5 ст.119 ЦПК України, оскільки позивачем надано не оригінал квитанції про сплату судового збору, як це передбачено ЗУ «Про судовий збір», а її копію, що не є належним доказом сплати судового збору.

Вбачається, що це зроблено тому, що починаючи з другої половини 2015 року позивач вже неодноразово зверталася до Солом`янського районного суду м. Києва із цим позовом, на даний же час провадження по жодному з таких позовів не відкрито, всі позовні заяви залишені судом без руху за неаналогічними підставами.

Також суд акцентує увагу позивача на неприпустимості такого обрання судді для розгляду власної справи.

Щодо матеріалів позову, то суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на п.5.27 ч.5 Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації Уніфікована в системі організаційно-розпорядчої документації, яким передбачено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (підпис), який скріплюється печаткою із зазначенням на ній найменування відповідної установи. Проте позивачем зазначені вимоги також не дотримані. Розцінюючи додатки до позовної заяви як частину матеріалів позову в розумінні цивільно-процесуального законодавства, суд констатує також порушення позивачем їх оформлення і складання.

Дотримання вимог статті 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Позняки-жил-буд», Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві, третя особа ОСОБА_3, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали шляхом подання позовної заяви у новій редакції.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк