Справа № 461/7815/15-ц
У Х В А Л А

"23" листопада 2015 р. суддя Галицького районного суду міста Львова Зубачик Н.Б., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ЛМУЮ ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, витребування з незаконного володіння комори, зобов'язання привести комору до попереднього стану -

в с т а н о в и в:

10.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, який в подальшому уточнив та в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане відповідачу ОСОБА_2 відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 комору в підвалі будинку на вул. Куліша, 15 у м. Львові, позначену на плані Літером «ХІ» на вул. Куліша, 15 у м.Львові, яка належить до його нежитлового приміщення №15 на вул..Куліша, 15 у м.Львові та зобов'язати відповідача повернути дану комору, зобов'язати ОСОБА_2 комору в підвалі будинку №15 на вул. Куліша у м.Львові, позначену на плані літером «ХІ» на вул. Куліша, 15 у м.Львові, яка належить до його нежитлового приміщення №15 на вул..Куліша, 15 у м.Львові за кошти ОСОБА_2 привести до попереднього стану, а саме відновити вхідні двері та вікно в коморі, і ліквідувати отвір у перекритті між даною коморою та квартирою №13 на вул. Куліша, 15 у м.Львові (відновити цілісність даного перекриття).

23.11.2015 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №13 на вул. Куліша, 15 у м.Львові.

Вказану заяву обґрунтовує тим, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру №13 на вул. Куліша, 15 у м.Львові на підставі незаконного свідоцтва про право власності, згідно якого до складу цієї квартири входить також і належна йому на праві власності комора в підвалі. Вважає, що ОСОБА_2 може відчужити дану квартиру, а відтак, відчужити і належну йому на праві власності комору. Стверджує, що з ініціативи ОСОБА_2 розпочалися переговори щодо укладення мирової угоди, однак останній не підписує вказану угоду, вносить деструктивні пропозиції, які не відповідають вимогам закону та не вирішують спору по суті, що свідчить про небажання відповідача укладати мирову угоду та затягування часу з метою відчуження квартири.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Нормою ч.3 ст.151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення при задоволенні позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність заходу забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п.1,2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти дії.

З аналізу вказаних положень статей 151, 152 ЦПК України випливає, що арешт, як вид забезпечення позову, може бути накладений лише на майно або грошові кошти, які належать саме відповідачу по справі (є власністю відповідача), тому відомості чи належить об'єкт нерухомого майна на праві власності відповідачу та про вартість майна, на яке накладається арешт, є необхідними для забезпечення позову.

Встановлено, що позивачем в обґрунтування доводів, викладених у заяві про забезпечення позову не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про право власності відповідача на нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт.

Крім того, в матеріалах справи також відсутні відомості про вартість цього майна, що унеможливлює встановлення співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 60, 151-153, 209-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів з дня отримання її копії до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова.

Суддя Зубачик Н.Б.