Головуючий суду 1 інстанції - Александрова Н.В.
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 428/6929/14-ц
Провадження № 22ц/782/253/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.,

суддів - Гаврилюка В.К.,Коновалової В.А,

при секретарі - Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє за довіреністю від імені ОСОБА_3 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 травня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільного майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільного майна, обгрунтовуючи його тим, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким їм обом та їх дочці ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 Відповідач, який в квартирі не мешкає, але зареєстрований у ній, участі в утриманні спільної власності не приймає.

Протягом останніх трьох років нею за утримання належного їм нерухомого майна було сплачено 11570,26 грн., а саме: за вивіз побутових відходів - 857,50 грн., теплоенергію - 7351,28 грн., газопостачання - 1046,32 грн. та кварплату - 2315,16 грн., тому частка відповідача в утриманні спільного майна становить 3856 грн. 75 коп.

Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь 3856 грн.75 коп. та судові витрати по справі.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільного майна були задоволені.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на утримання спільного майна 3856,75 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, яка діє за довіреністю від імені ОСОБА_3, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги позивачки задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування витрат за газопостачання суму в розмірі 348,77 грн. та за вивезення побутових відходів - 285,83 грн., а в решті позовних вимог відмовити за необгрунтованістю, посилаючись на те, що судом не в повному обсязі додержано вимог діючого цивільного законодавства щодо повного всебічного та об'єктивного розгляду справи, не в повному обсязі з'ясовані дійсні обставини справи, що мають значення для справи, а тому рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечень на апеляційну скаргу до матеріалів справи не надійшло.

Про місце, день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились до апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності із вимогами ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з вимогами ст.303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інше.

З матеріалів справи вбачається, що вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано було.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як співвласник квартири, зобов'язаний нести тягар по оплаті 1/3 частини витрат на утримання спільного майна.

Погоджується з такими висновками суду попередньої інстанції і судова колегія апеляційного суду виходячи з наступного.

У відповідності із ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна 19.04.1994 року та зареєстрованого у Сєвєродонецькому МБТІ за №368 від 18.05.1994 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4., ОСОБА_3, та їх спільній дочці ОСОБА_5.

Згідно з вимогами ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважається рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Встановлено, що розмір часток у праві спільної сумісної власності, між співвласниками вказаної квартири, договором або іншою домовленістю, не визначався, а тому вони є рівними і становлять, таким чином, по 1/3 кожному із співвласників.

З копії домової книги вбачається, що зареєстровані у ній сторони по справі та їх спільна дочка ОСОБА_5

У відповідності із вимогами ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Як вбачається з матеріалів справи 10 листопада 1998 року шлюб між сторонами по справі було розірвано, після чого відповідач у вищезазначеній квартирі не мешкає, але залишився зареєстрованим у ній, проте участі в утриманні спільної власності не приймає.

У своїх вимогах до відповідача позивачка зазначила, що проживаючи у зазначеній квартирі вона понесла витрати на її утримання в сумі 11570,26 грн., а саме: за вивіз сміття 857,50 грн., за газопостачання 1046,32 грн., квартплату на 2315,16 грн. та за теплоенергію 7351,28 грн., 1/3 частина яких становить 3856,75 грн.,в той же час, з наданих позивачкою оригіналів квитанцій вбачається, що за вказані комунальні послуги нею було сплачено 12328,07 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.11 ЦПК України про розгляд справ в межах заявлених вимог, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 1/3 частини витрат на утримання спільного майна в сумі 3856,75 грн., а також судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн., оскільки відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_1, і тому повинен сплачувати витрати на утримання майна, при цьому суд виходив з того, що позивачка, як співвласник, понесла, такі витрати за останні три роки у сумі 11570 грн. 26 коп., а тому має право на відшкодування 1/3 частки витрат за сплачену за відповідача частку цих витрат.

З вказаними висновками суду першої інстанції вважає за необхідне погодитись і судова колегія апеляційного суду, оскільки зроблені вони на підставі встановлених ним обставинах справи, всебічно, повно та об'єктивно досліджених доказах, та на підставі правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що відповідач не повинен відшкодувати позивачці виплати на квартплату та за теплопостачання судова колегія до уваги не приймає, оскільки квартплата розраховується відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб, а витрати за теплопостачання нараховуються на площу квартири незалежно від кількості зареєстрованих в ній осіб, крім того, такі витрати є необхідними витратами з утримання та збереження спільного майна.

Доказів, які б свідчили, що позивачка безпідставно проводила оплату вищевказаних комунальних послуг за відповідача матеріали справи не містять.

Вимог про стягнення з відповідача витрат за електроенергію, водопостачання та водовідведення позивачка на заявляла, так як в квартирі встановлені лічильники на ці види послуг, а тому посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на це, судова колегія до уваги не приймає.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка надала недостовірну інформацію, вказавши, що квартира належить на праві приватної власності їй з відповідачем і що при розгляді справи суд вийшов за межі позовних вимог позивачки, судова колегія до уваги не бере, оскільки як вбачається з позовної заяви в ній вона зазначила, що співвласниками квартири є троє осіб: вона, відповідач та ОСОБА_5 і заявляла в своїй позовній заяві вона вимоги тільки про стягнення з відповідача на свою користь відшкодування збитків (витрат на утримання спільного майна) у розмірі 3856,75 грн., які і були розглянуті судом.

Доводи апеляційної скарги про порушення положень про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом не знайшли свого підтвердження об'єктивного підтвердження в матеріалах справи, так як всі надані сторонами докази та їх пояснення по справі були оцінені судом в їх сукупності відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, яка передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд також оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, наведені представником відповідача доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

У відповідності з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Підстав для скасування або зміни рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за довіреністю від імені в інтересах ОСОБА_3 відхилити, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після її проголошення.

Головуючий:

Судді: