У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Штелик С.П,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою донькою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просила позбавити відповідача ОСОБА_5 батьківських прав відносно їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивує тим, що відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві 27 травня 2006 року було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_5 за актовим записом № 756. Від шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2009 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві від 9 лютого 2010 року, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_4

Позивач зазначає, що ОСОБА_5 не бажав народження дитини та не цікавився досягненнями дитини, її дитячими проблемами, здоров'ям, не спілкувався з дочкою. Крім того, відповідач з серпня 2008 року самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, в тому числі щодо утримання доньки ОСОБА_6, негативно впливає на виховання та психологічний стан дитини, всі його зустрічі мають одну мету - залякати дитину, влаштувати скандали у її присутності із застосуванням ненормативної лексики та залякати розправою не тільки з позивачкою, але і з дитиною. Просила позов задовольнити.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним вище зустрічним позовом, у якому просив зобов'язати відповідача ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати його участь у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі спілкування з донькою щосуботи кожного місяця з 10-ї години до 13-ї години без присутності матері ОСОБА_4

На обґрунтування позову зазначав, що останнім часом відносини між ним та ОСОБА_4 погіршилися, причиною цьому послужило те, що вони мають різні погляди на життя. На даний час ОСОБА_4 стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. На його прохання щодо вирішення даного питання мирним шляхом, ОСОБА_4 відмовляє йому не пояснюючи причин, після кожної їхньої зустрічі провокуючи його на конфлікт, остання звертається з письмовими заявами до Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві, які не відповідають дійсності, намагаючись порушити відносне нього кримінальне провадження, в результаті чого подала позовну заяву про позбавлення батьківських прав. Просив зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року рішення місцевого суду змінено, зазначено в резолютивній частині рішення суду наступне: попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Контроль за виконанням ОСОБА_5 батьківських обов'язків покласти на орган опіки та піклування. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні її позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що відсутні правові підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 з підстав невиконання ним своїх батьківських обов'язків. Також правильним є висновок суду апеляційної інстанції про попередження ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки ОСОБА_6, оскільки судом було встановлено неналежне виконання відповідачем обов'язків по вихованню доньки, відповідач неодноразово вчиняв сварки у присутності малолітньої дитини, що є неприпустимим.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик