АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3372/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1506/15Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власних інтересах і в інтересах малолітнього ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року позивачі ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили виселити відповідача ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову посилалися на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27.05.2014 року. Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05.02.2015 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнано за позивачем ОСОБА_3 Сторони по справі спільно проживають у вищевказаній квартирі, проте внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_5 створюються нестерпні умови для проживання з ним в одній квартирі, в звязку з чим проводилися неодноразові звернення до Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, але вжиті заходи впливу до правопорушника виявилися безрезультатними.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилися позивачі, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення їх позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

По справі встановлено та підтверджено наявними доказами, що з листопада 2002 року сторони проживають в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві особистої приватної власності позивачці ОСОБА_3

У спірну квартиру відповідач ОСОБА_5 вселився як член сім`ї власника ОСОБА_3, з якою з 15 червня 2002 року перебував у шлюбі, що його було розірвано за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 травня 2014 року. Зареєстрований відповідач з 28 листопада 1997 року за адресою: АДРЕСА_2, в належній його батькові двокімнатній квартирі № 48.

Внаслідок систематичних протиправних дій відповідача, вчинення ним насильства в сім`ї, подальше спільне проживання сторін у спірній квартирі стало неможливим, а вжиті заходи запобігання правопорушенням виявилися безрезультатними.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав встановленим факт порушення відповідачем ОСОБА_5 правил сумісного співжиття та наявність підстав для його виселення із спірної квартири у звязку з неможливістю спільного проживання, що сторонами по справі не заперечується, але відмовив у задоволенні позову зважаючи на те, що виселення з житлової площі є крайнім заходом.

Колегія суддів з такими висновками місцевого суду повною мірою погодитись не може, оскільки вони зроблені всупереч вимог матеріального права.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, що проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Як розяснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Таким чином, виселення за вказаних підстав само по собі є крайнім заходом, що застосовується судом до винних осіб, які незважаючи на заходи попередження і громадського впливу, продовжують протиправну поведінку.

Проте, суд першої інстанції, встановивши триваючу антигромадську поведінку ОСОБА_5 незважаючи на заходи попередження, вжиті до нього Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, що робить неможливим для позивачів проживання з ним в одній квартирі, тобто за наявності передбачених законом підстав для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення, безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2, обмежившись лише попередженням відповідача про недопустимість подальшої протиправної поведінки, що нормами, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постановлення по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до правил ч. 1 ст. 88 ЦПК України колегія суддів присуджує з відповідача на користь позивачів понесені ними і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власних інтересах і в інтересах малолітнього ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 365 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.Б. Бутенко Судді: /підписи/ О.І. Обідіна О.О. Панченко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко