Справа № 201/7642/14-ц
Провадження № 2/201/629/2015р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі : головуючого : судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Алпенідзе К.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2014р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» 38 479,26 грн. матеріальної шкоди, стягнення з ОСОБА_2 386 236 грн. моральної шкоди та 2 000 грн. витрат на правову допомогу, завданих злочином, стягнення з ОСОБА_3 386 236 грн. моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (з урахуванням уточнених позовних вимог від 18.03.2015р. та заяв від 07.05.2015р. та 12.05.2015р. про виправлення описок в уточненій позовній заяві) (а.с. № 1-8, 215 - 220, т. № 1 та а.с. № 40, 42 т. № 2).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в результаті ДТП, що сталася 25.07.2013р. з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем «Mersedes Benz», д/н НОМЕР_2, в районі с. Озеро Немирівського району Вінницької області загинули його батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 12.02.2014р., який набрав чинності 20.05.2014р., ОСОБА_2 визнано винним у скоєні злочину та призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Згідно Поліса №АС/1441132 цивільно-правова відповідальність власника «Mersedes Benz», д/н НОМЕР_2, застрахована у ПрАТ «СК «Провідна». ОСОБА_2 під час ДТП керував автомобілем на законних підставах.

Позивач по тексту позовних заяв зазначав, що ним понесені витрати на транспортування та поховання батьків, ритуальні послуги, облаштування та утримання місця поховання, поминальний обід в загальній сумі 51 967,74 грн. ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувала лише витрати на поховання в розмірі 9 481,74 грн. (ОСОБА_5.) та 4 006,74грн. (ОСОБА_6.), всього 13 488,48 грн. Отже, не відшкодованою залишилася сума 38 479,26 грн. Крім того, понесені позивачем витрати в сумі 2000 грн. на правову допомогу адвоката при розгляді кримінальної справи, що також є матеріальною шкодою, яку слід стягнути з ОСОБА_2

Також зазначав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завдано моральної шкоди, яка полягає у стражданнях від загибелі батьків, яким на момент смерті було лише по 50 років. Крім них, у нього інших рідних не залишилося. Після одруження він проживав з ними разом однією сім'єю. Наразі у зв'язку із втратою батьків він постійно перебуває у пригніченому стані, переживає нервове потрясіння, перебуває у депресії, що призводить до погіршення психічного та фізичного стану, відчуває біль у серці, страждає на нестабільний, високий тиск. Погіршилися його відносини із дружиною та друзями. Відповідачі не надали йому матеріальної допомоги на ритуальні послуги, у зв'язку із чим він позичив гроші у знайомого ОСОБА_8 в сумі 1 500 доларів США, які ще не повернув. При розгляді кримінальної справи йому довелося терпіти приниження, викликані необхідністю примусово стягувати шкоду, запитами адвоката про стан його здоров'я. Розмір моральної шкоди оцінює у 800 000 грн., тобто по 400 000 грн. за загибель кожного з батьків. ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» відшкодувала моральну шкоду у розмірі по 13 764 грн. за загибель кожного з батьків, всього 27 528 грн. Отже, за вирахуванням даної суми, розмір моральної шкоди щодо загибелі кожного з батьків складає 386 236 грн. (400 000 грн. - 13 764грн.= 386 236грн.), які позивач просив стягнути із кожного із відповідачів, тобто із ОСОБА_2 (який керував автомобілем) та ОСОБА_3 (який є власником автомобіля) по 386 236 грн. з кожного. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, просив позов задовольнити.

Позивач та його представник - ОСОБА_9 (діє на підставі довіреності від 13.03.2015р. - а.с. № 214 т. № 1) під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 - відбуває покарання у Кагарлицькій виправній колонії Київської області № 115, був допитаний за місцем відбуття покарання, надав свої заяви, завірені начальником ВК № 115, з яких вбачається, що вимоги про відшкодування матеріальної шкоди визнає повністю, а вимоги про відшкодування моральної шкоди є завищеними, тому в сумі, заявленій позивачем не визнає (а.с. № 237 т. № 1, а.с. № 2-3, 32-33 т. № 2).

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 (діє на підставі довіреності від 25.12.2014р. - а.с. № 36, т. № 2), в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення моральної шкоди визнав частково, пояснивши, що відповідач згоден на відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн., тобто по 50 000 грн. на кожного загиблого з батьків, крім того, відповідач згоден відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 2000грн. (участь адвоката у кримінальній справі).

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 (діє на підставі довіреності від 15.08.2014р. - а.с. № 83, т. № 1), в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, зазначивши, що ОСОБА_2 в день ДТП використовував із товаришами автомобіль для власних потреб та в трудових відносинах з ним він не перебуває.

Відповідач ОСОБА_3 надав також свої письмові заперечення на позов (а.с. № 81-82 т. № 1), в яких відзначив, що не погоджується із заявленим розміром відшкодування моральної шкоди взагалі, навіть при умові стягнення її тільки з ОСОБА_2, оскільки в ході розгляду кримінальної справи ОСОБА_11 намагався вирішити питання про відшкодування шкоди, здійснив грошовий переказ в сумі 10 000 грн. та пропонував позивачу 20 000 доларів США. ОСОБА_1 відмовився від грошей і повернув переказані 10 000 грн. Крім того, згідно наданих ОСОБА_1 документів, що підтверджують витрати на поховання, витрати поніс не він, а інша особа та організація. Відзначив, що він не є суб'єктом відповідальності за завдану під час ДТП моральну шкоду, так цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну належним йому автомобілем «Mersedes Benz», д/н НОМЕР_2, застрахована згідно полісу № АС/1441132 від 20.05.2013р. ПрАТ «СК «Провідна». ОСОБА_2 в день ДТП використовував із товаришами автомобіль для власних потреб. У ОСОБА_2 було при собі посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль. В трудових відносинах із ОСОБА_2 він не перебуває. Вважає, що не повинен відповідати за даним позовом. Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог до нього.

Представник відповідача - ПрАТ «СК «Провідна» ОСОБА_12 (діє на підставі довіреності від 26.12.2013р. (а.с. № 108, т. № 1) в судове засідання не з'явився, про дату місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, просив справу розглядати без його участі. Представник цього відповідача декілька разів надавав письмові заперечення на позов (а.с. № 85-91, 128-130 т. № 1, а.с. № 6-9 т. № 2). В цих запереченнях відзначив, що дійсно цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована ПрАТ «СК «Провідна», що підтверджується полісом № АС/1441132 строком дії з 20.05.2013р. по 19.05.2014р., на керування забезпеченим транспортним засобом «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_2. 30.07.2013р. ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявами про виплату страхового відшкодування. Однак, на виконання вимог ст.ст. 22, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не надав вирок суду стосовно ОСОБА_2, тому листом за № 26-10/15987 від 09.10.2013р. йому повідомлено про неможливість виплати страхового відшкодування. 17.06.2014р. на адресу страхової компанії надійшов лист позивача з ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.05.2014р., якою вирок Немирівського районного суду Вінницької області стосовно ОСОБА_2 залишено без змін. Таким чином, строк на прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплату рахується саме з 17.06.2014р.

Стосовно суми відшкодування зав пошкоджений транспортний засіб, представник відповідача зазначав, що згідно п. 30.1., 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку експерта КНДІСЕ № 1584/13-21 від 15.08.2013р., вартість матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ становить 39 750,40 грн. і вищою, ніж ринкова вартість транспортного засобу «ВАЗ-21061», д/н НОМЕР_6 до пошкодження, тому відповідно до вимог Закону такий автомобіль визнається фізично знищеним (тотальним), його ремонт є економічно необґрунтованим. Згідно п. 8.2-а Методики, матеріальний збиток дорівнює вартості повно комплектного технічно справного автомобіля та складає 14 950 грн.

З метою правильного розрахунку суми відшкодування, на замовлення страхової компанії, виготовлено Звіт № 628/14 про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу «ВАЗ-21061», д/н НОМЕР_6, згідно якого вартість пошкоджень складає 1 564,92 грн.

Отже, розмір страхового відшкодування (з урахуванням ліміту у 50 000грн., франшиза - 0,00 грн.) складає 13 385,08 грн. (14 950грн. - 1 564,92 грн. - 0,00 грн.), де 14 950 грн. - вартість транспортного засобу до ДТП; 1 564,92 грн. - утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля; 0, 00 грн. - франшиза.

Стосовно вимог про відшкодування інших витрат, відповідач в своїх запереченнях посилався на п. 27.4 ст. 27 Закону, згідно якого страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови ля страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Позивач просить стягнути витрати на поховання батьків, ритуальні послуги з поховання на суму 24 568,59 грн. та облаштування і утримання місця поховання на суму 27 631 грн., а всього на суму 52 199,59 грн. При цьому, не надав ані суду ані страховій компанії разом із заявою документи, що підтверджують облаштування і утримання місця поховання на суму 27 631 грн. Позивач посилається на кошторис на виготовлення та монтаж пам'ятника, складений приватним підприємцем Сальніковим. Тому ці витрати за виготовлення пам'ятнику на суму 27 631 грн. не можуть бути стягнуті зі страхової компанії. Також серед заперечень зазначено, що до заяви про виплату страхового відшкодування позивач надавав фіскальні чеки про сплату ритуальних послуг по 916,74 грн. на суму 1 833,48 грн.; накладну на перевезення загиблих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на суму 1 500 грн.; накладні на ритуальні речі для поховання ОСОБА_6 на суму 2 340 грн. та для поховання ОСОБА_5 на суму 3 135 грн.; фіскальний чек про сплату послуг автокатафалка на суму 4 680 грн. Всього на суму 13 488,48 грн.

Згідно із п. 27.3 ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну фізичній особі, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. ОСОБА_1 сплачена на відшкодування моральна шкода, у розмірі 27 528 грн. (2 загиблі особи х 12 х 1 147 грн. (мінімальна заробітна плата). Отже, загальна сума страхового відшкодування, що підлягала сплаті ОСОБА_1 складає 41 016,48 грн. (13 488,48 + 27 528грн.).

20.06.2014р. ПрАТ «СК «Провідна» складено страхові акти № та 1024966 та здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 41 016,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням та відомістю виплат. Про здійснення виплати повідомлено позивача листами за № 17-05/6823 та № 17-05/6824 від 25.06.2014р. Отже, страхова компанія виконала зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в повному обсязі.

Крім того, згідно із п. 27.4 ст. 27 Закону загальний розмір відшкодування на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Оскільки страхова компанія відшкодували позивачу витрати на поховання в сумі 13 488,48 грн., то відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника для загиблих осіб, обмежено сумою в розмірі: 14 039,52 грн. = 2 (дві загиблі особи) х 12 х 1 147 грн. (мінімальна заробітна плата) - 13 488,48 грн.

Стосовно вимог про відшкодування витрат на поховання батьків та ритуальні послуги на загальну суму - 24 568,59 грн. Так само, страхова компанія виплатила підтверджені документами витрати в сумі 13 488,48 грн. але позивач знову просить суд стягнути зі страхової компанії витрати на проведення поминальних обідів, які не підлягають задоволенню з огляду на положення ч. 13 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу». Так, витрати позивача на поминальний обід на шану померлих, табуретки для обіду та придбання харчових продуктів для обіду не є складовою частиною процесу поховання, а тому згідно ст. 14 ЦК України, ст. 22-31 Закону не можуть бути відшкодовані за рахунок страховика ПрАТ «СК «Провідна» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову.

З урахуванням належного повідомлення про розгляд справи, заяв представника ПрАТ «СК «Провідна» від 19.08.2014р., 08.10.2014р., 08.04.2015р. про розгляд справи за відсутності їх представника, суд ухвалою від 20.04.2015р. (без виходу до нарадчої кімнати) постановив розглядати справу без участі представника цього відповідача (а.с. № 91, 130 т. № 1, а.с. № 9, 22 т. № 2).

Суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності представника відповідача ПрАТ «СК «Провідна» на підставі ст. 169 ЦПК України, та винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України, оскільки думка всіх відповідачів по справі щодо часткового визнання (або невизнання) позовних вимог суду відома та буде врахована при розгляді справи.

Суд, вислухав позивача, представника позивача, представника обох відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_10, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 12.02.2014р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.05.2014р. (а.с. № 49 - 55 т. № 1), 25.07.2013р. близько 3:50 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_2, рухаючись по автодорозі «Стрий - Кіровоград - Знам'янка» в напрямку м. Немирів, в районі с. Озеро Немирівського району, Вінницької області допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21061» д/н № НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок зіткнення ОСОБА_5 згідно висновку СМЕ отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних саден та забійно-рваних ран тіла, голови, грудної клітки, живота, верхніх та нижніх кінцівок, крововиливу на внутрішній поверхні м'яких тканин голови, відкритого перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, перелому кісток носа, множинних подвійних переломів ребер справа та зліва, розриву легень, розриву серцевої сумки та серця, крововиливів в плевра лі порожнини, ателектазу обох легень, перелому п'ятого грудного хребця з повним розривом спинного мозку на даному рівні, розриву правої долі печінки, розриву та розмізжчення селезінки, крововиливу в черевну порожнину, розриву діафрагми, серповидної зв'язки, повного розриву тонного з'єднання, забою сечового міхура, відкритого перелому лівої стегнової кістки та відкритого перелому кісток лівої гомілки, гострої крововтрати, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті.

Пасажир автомобіля ВАЗ 21061 № НОМЕР_6 ОСОБА_6, згідно висновку СМЕ отримала тілесні ушкодження у вигляді множних забійнорваних ран, садин, синців, поверхневих різаних ран в області голови, обличчя, грудної клітки, живота, верхніх та нижніх кінцівок. Крововиливів на м'яких тканинах голови, в м'які тканини грудної клітки та живота на місці переломів, відкритого перелому кісток носа з поширенням на основу черепа, відкритого перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, закритих подвійних переломів ребер зліва, повного розриву грудинно - ключичного з єднання зліва, розриву лівої легені, пристінкової плеври та міжреберних артерій зліва, крововиливу в ліву плевральну порожнину, ателектазу легені, перелому 10 грудного хребця з повним розривом спинного мозку на давному рівні, підкапсулярного розриву правої долі печінки, розриву та розмізжчення селезінки, крововиливу у черевну порожнину, відкритих переломів кісток правої гомілки відкритого перелому правого передпліччя, закритого перелому лівої стегнової кістки, гострої крововтрати, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час заподіянні та знаходиться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті.

ОСОБА_2 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав. Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 12.02.2014р., його визнано винним та призначено покарання у вигляді позбавлення волі (а.с. № 49 - 55 т. № 1).

Ці обставини не потребують доказуванню в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України.

Як встановлено судом, автомобіль «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_2, належить ОСОБА_3 на праві власності. Згідно Поліса №АС/1441132, його цивільно-правова відповідальність застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» (а.с. № 56 т. № 1). Строк дії полісу з 20.05.2013р. по 19.05.2014р.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як визначено у п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Факт керування автомобілем «Mercedes-Benz», д/н НОМЕР_2, ОСОБА_2 встановлено вироком суду та не заперечується сторонами.

20.06.2014р. ПрАТ «СК «Провідна» за заявами про виплату страхового відшкодування складено страхові акти № та 1024966 та здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 41 016,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням та відомістю виплат. Про здійснення виплати повідомлено позивача листами за № 17-05/6823 та № 17-05/6824 від 25.06.2014р. (а.с. № 93, 94, 98, 99, 100, 101, 102, 103 т. № 1). Отже, страхова компанія виконала зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в повному обсязі.

Позивач ставить питання про стягнення із ПрАТ «СК «Провідна» витрат на транспортування та поховання батьків, ритуальні послуги, облаштування та утримання місця поховання в загальній сумі 38 479,26 грн., виходячи з наданого позивачем розрахунку: понесені ним витрати всього становлять 51 967,74 грн., з яких 27 636 грн. - витрати на облаштування та утримання місця поховання батьків позивача; 916,74грн. - ритуальні послуги; 4 680 грн. - послуги авто катафалка; 23 40 грн. - витрати на ритуальні речі ОСОБА_6; 3 135 грн. - витрати на ритуальні речі ОСОБА_5; 1 500 грн. - витрати на перевезення тіл загиблих; 7 000 грн. - витрати на поминальні обіди згідно рахунка від 25.07.2013р.; 4 760 грн. - витрати на поминальні обіди згідно рахунка від 27.07.2013р.

ПрАТ «СК «Провідна» відшкодовано витрати на поховання в розмірі 9 481,74 грн. (ОСОБА_5.) та 4 006,74 грн. (ОСОБА_6.), всього 13 488,48 грн. Дана сума підтверджена позивачем відповідними документами при зверненні до страхової компанії, що останньою не заперечується. Зокрема, до заяви про виплату страхового відшкодування позивач надавав фіскальні чеки про сплату ритуальних послуг в сумі 916,74 грн. та 1 833,48 грн.; накладну на перевезення загиблих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на суму 1 500 грн.; накладні на ритуальні речі для поховання ОСОБА_6 на суму 2 340 грн. та для поховання ОСОБА_5 на суму 3 135 грн.; фіскальний чек про сплату послуг автокатафалка на суму 4 680 грн. Дані документи містяться в матеріалах справи (а.с. № 35, 36, 38 т. № 1).

Отже, на думку позивача, страхова компанія повинна відшкодувати решту суми - 38 479,26 грн. На підтвердження решти витрат позивач надав відповідні документи: рахунок-фактуру від 25.07.2013р. на суму 7 000 грн. - витрати на обслуговування поминального обіду згідно (а.с. № 37 т. 1); квитанцію до прибуткового касового ордеру від 26.07.2013р. на суму 4 760 грн. - витрати на поминальний обід на 27.07.2013р. (а.с. № 34, т. 1).

Згідно із ч. 2 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 27.5 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

Статтею 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" від 10.07.2003р. № 1102-IV встановлено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Таким чином, витрати на поминальний обід, його обслуговування не є витратами на поховання у розумінні чинного законодавства, тому відшкодуванню на підставі п. 27.5 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не підлягають.

На підтвердження витрат на облаштування та утримання місця поховання батьків в сумі 27 636 грн. позивач надав кошторис на виготовлення та монтаж пам'ятника з чорного граніту, складений ПП ОСОБА_13 (а.с. № 39, т. № 1). Втім, на підтвердження сплати коштів даній особі позивачем не надано.

Виходячи з того, що ч. 2 ст. 1201 ЦК України передбачено відшкодування понесених витрат на спорудження надгробного пам'ятника, а позивач не надав суду доказів понесення таких витрат, суд не може прийняти у якості доказу даний кошторис, оскільки він є лише розрахунком вартості послуг, які будуть надані у майбутньому.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що у задоволенні вимог про відшкодування витрат в сумі 38 479 грн. 26коп. зі страхової компанії слід відмовити.

Суд також вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування витрат в сумі 2000 грн. на правову допомогу адвоката при розгляді кримінальної справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.ст. 118, 120 КПК України витрати потерпілого, пов'язані з оплатою допомоги захисника відносяться до процесуальних витрат. Ці витрати компенсуються на підставі ст. 124 КПК України судом при ухвалення обвинувального вироку, зокрема, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Отже, витрати на правову допомогу не є матеріальною шкодою у розумінні ст. 22 ЦК України і порядок їх компенсації встановлений кримінальним процесуальним законом, а не цивільним. Дані витрати позивач мав право компенсувати при розгляді кримінальної справи за наявності документального їх підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

Саме з цих підстав, суд не приймає визнання позовних вимог в цій частині від ОСОБА_2, які він написав власноруч в останній заяві від 07.04.2015р. у місцях позбавлення волі, оскільки він зробив їх письмово, та суд був позбавлений можливості винести ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову у цій частині і продовжити судовий розгляд, як це передбачено ч. 4, 5 ст. 174 ЦПК України (а.с. № 33 т. № 2).

Що стосується вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що дана шкода підлягає стягненню лише з ОСОБА_2 та підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач вказав, що його батьки загинули у досить молодому віці. Крім них у нього інших рідних немає. З батьками він перебував у теплих, близьких стосунках, проживав з ними разом однією сім'єю і після одруження. У зв'язку із їх втратою він постійно перебуває у пригніченому стані, депресії, що призводить до погіршення психічного та фізичного стану, болі в серці, підвищення тиску, погіршення стосунків з дружиною та друзями.

Суд погоджується з такими аргументами для встановлення самого факту спричинення моральної шкоди. Між тим, суд вважає, що сума, на стягненні якої наполягає позивач, є завищеною та визначена без врахування необережної форми вини ОСОБА_2 у скоєнні злочину та можливості останнього її сплатити (перебуває у місцях позбавлення волі).

Так, ОСОБА_1, моральну шкоду, спричинену йому смертю батьків, оцінив у 386 236 грн. (за кожного з батьків). При цьому, він зазначив, що моральну шкоду спочатку він оцінив у розмірі 400 000 грн. (за кожного з батьків), між тим потом зменшив з урахуванням виплат з боку страхової компанії по 13 764 грн. (за кожного з батьків).

Під час судового розгляду справи, позивач не заперечував той факт, що відповідач ОСОБА_2 під час розгляду кримінальної справи, намагався добровільно відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 20 000 доларів США, він спочатку погодився на таку пропозицію, а потім відмовився від прийняття цієї суми, повернув перший переказ грошової суми 10 000грн., оскільки йому приснилася загибла мама та просила цього не робити.

Вирішуючи питання щодо вимог про відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі, неправомірними рішеннями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин , які мають істотне значення.

Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Суд враховує характер кримінального правопорушення, скоєного відповідачем ОСОБА_2, зокрема, те, що суб'єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України, характеризується необережною формою вини, тобто, відсутністю умислу обвинуваченого на спричинення смерті особі, враховує, що ОСОБА_2 під час розгляду справи визнавав себе винним, розкаювався у вчиненому.

Саме з огляду на вищезазначене, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на судову практику про розмір моральної шкоди, стягнутої по іншій кримінальній справі за навмисне вбивство доньки (а.с. № 221-223 т. № 1).

Відповідач ОСОБА_2 в останній заяві від 07.04.2015р. у місцях позбавлення волі, зазначив водночас і про часткове визнання позовних вимог і про невизнання їх в частині моральної шкоди (а.с. № 33 т. № 2).

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_10 в ході судового розгляду справи, уточнив позицію цього відповідача та визнав вимоги позивача про стягнення з нього моральної шкоди в сумі 100 000 грн. загалом (тобто по 50 000грн. на кожного з батьків). Отже суд при розгляді справи виходить з того, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди визнав частково.

При розгляді частини позовних вимог, що стосується відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги, що погіршення загального стану здоров'я, нервової системи, перебування у затяжному депресивному стані позивача значний час підтвердили й допитані 12.05.2015р. судом свідки - ОСОБА_8 (сусід позивача), ОСОБА_14 (дружина позивача), ОСОБА_15 (тітка позивача) (а.с. № 58-63, 64-71 т. № 2). Свідок ОСОБА_8 ще й підтвердив, що після загибелі обох батьків позивача, він позичав останньому на організацію поховань 1500 доларів США. А свідок ОСОБА_14 підтвердила, що ОСОБА_2 дійсно намагався відшкодувати моральну шкоду добровільно, між тим, її чоловік повернув йому перший грошовий переказ на суму 10 000 грн., оскільки йому у вісні мама це не дозволила робити.

Звертання позивача протягом 2014-2015.р.р до медичних закладів підтверджено відповідними медичними документами (а.с. № 12-14 т. № 2).

Між тим, з огляду на глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його стану здоров'я, викликаного втратою рідних людей, та виходячи із засад розумності та справедливості, приймаючи до уваги необережну форму вини ОСОБА_2 при скоєнні злочину, визнання ним своєї вини під час розгляду кримінальної справи, намагання з його сторони відшкодувати моральну шкоду добровільно, суд вважає, що на теперішній час належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума по 100 000грн. (за кожного з батьків), тобто у двічі більше, чим визнано представником відповідача ОСОБА_2, та майже у 4 рази менша, ніж наполягав позивач.

Що стосується вимог ОСОБА_1, заявлених до ОСОБА_3, то в задоволені цих вимог позивачу слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Так, за загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 6-108цс-13 від 06.11.2013р.

Втім, як встановлено судом доводи позивача про те, що підставою для стягнення з ОСОБА_3, як власника автомобіля, є перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ним, а той, приховуючи це, фактично ухиляється від оподаткування, не знайшли свого підтвердження і є припущенням позивача.

Так, представник позивача стверджував, що висновки про наявність трудових правовідносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 встановлені вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 12.02.2014р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.05.2014р. (а.с. № 49 - 55 т. № 1). Між тим, у вироці суду зазначено лише те, що ОСОБА_2 25.07.2013р. керував автомобілем, що належить ОСОБА_3 Інші обставини, а саме існування трудових правовідносин між водієм та власником транспортного засобу, судом при розгляді кримінальної справи не встановлювалися.

Проте, згідно ч. 4. ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем у відповідності до ст.ст. 57, 58 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження вказаних доводів, тому в частині позовних вимог до ОСОБА_3 слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог частково (стягнення суми моральної шкоди), та приймаючи до уваги, що позивач за ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, оскільки позовні вимоги випливають з кримінальної справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за позовними вимогами немайнового характеру в розмірі 243 грн. 60коп. (оскільки це мінімальний розмір судового збору за вимогами немайнового характеру і саме з цього відповідача стягнута сума моральної шкоди). Що стосується тієї частини позовних вимог, в задоволені якої позивачу відмовлено, ці витрати відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України "Про поховання та похоронну справу", Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р.(з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 8, 10, 11, 57, 58, 59, 60, ч. 4 ст. 61, 74-76, 88, 169, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. (двісті тисяч грн.).

В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної, завданої джерелом підвищеної небезпеки та моральної шкоди, стягненні витрат на правову допомогу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.