Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/106/15 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.
№ провадження 22-ц/778/2218/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„21" травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Сапун О.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.

У позові зазначав, що з травня 2010 року по листопад 2013 року він спільно мешкав з відповідачкою однією сім'єю в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

За час спільного проживання ними було придбано майно: рідкокристалічний телевізор LG 42LV 3400 вартістю 6 480 грн. 83 коп., рідкокристалічний телевізор LG 22LD 350, підставка MAXIMUM 1135 DXX (ч) вартістю 1 373 грн. 33 коп., диван і два крісла «Президент» вартістю 7 900 грн., шафа-купе вартістю 3 900 грн., кухня вартістю 7 000 грн.

Також був зроблений ремонт у дитячій кімнаті: обшивка стін гіпсокартоном - 600 грн., шпаклівка для стін - 840 грн., встановлення пластикового балконного блоку - 2 800 грн., ламінат 20 кв. м - 2 800 грн., шпалери 820 грн., люстра - 680 грн.

Ремонт у кухні: кахель 4,5 кв.м. - 960 грн., кут для стільниці - 250 грн., ледовське підсвічування 5 м - 600 грн., панно «Маки» на стіни - 650 грн., шпалери - 250 грн., лінолеум з плінтусами - 1 600 грн., робота по укладці кахлю та зашивка батареї гіпсокартоном - 300 грн.

Крім того, він мав заощадження у розмірі 300 євро, що становить 5 778 грн., відпускні - 7 400 грн., 10 000 грн. - заробіток від продажу фруктів, які привласнила відповідачка.

Вважає, що набуте ними під час спільного проживання майно належить їм на праві спільної сумісної власності.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд виділити відповідачу в особисту власність все спільне нажите майно та стягнути з неї на його користь 31491 грн. 08 коп. в рахунок компенсації вартості 1 / 2 частини належного сторонам майна.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 розділу ІІ „Шлюб.Права та обов"язки подружжя" цього Кодексу(ст.ст. 60-73).

Звертаючись із позовом про поділ майна на підставі ст. 74 СК України, вимоги до ОСОБА_3 позивач обґрунтовував тим, що вказане ним майно було придбано сторонами у період з травня 2010 року по листопад 2013 року, коли вони проживали однією сім"єю у квартирі відповідачки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на його безпідставність, оскільки вирішення такого майнового спору відповідно до ст. 74 СК України можливе лише за умови встановлення судом факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно, а вимоги про встановлення такого факту ОСОБА_2 не заявлялись.

З вказаним висновком суду в повній мірі погодитися не можна, враховуючи, що підстави заявлених вимог про поділ майна позивач обґрунтовував саме посиланням на обставини проживання сторін однією сім"єю у період з травня 2010 року по листопад 2013 року, які відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України доводив у суді.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст. 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки.

Відповідно до роз"яснень п.п. 20, 23, 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суджу України від 21.12.2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при застосування ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Вирішуючи спори про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов"язаннями, що виникли в інтересах сім"ї.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст. 71 СК щодо обов"язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Із позову вбачається, що до складу спільного майна, що підлягає поділу, ОСОБА_2 включив, зокрема, грошові кошти у розмірі 300 євро, одночасно вказуючи, що належать вони йому особисто і спільно з відповідачкою придбані не були, що виключає можливість включення їх до складу спільної сумісної власності сторін з застосуванням положень СК України про їх поділ в якості способу захисту прав на це майно.

Не підлягають поділу в такому порядку і грошові затрати, понесені на здійснення на ремонту, оскільки вони не є майном у розумінні ст. 190 ЦК України, а лише способом збереження чи збільшення його цінності, крім того, належних доказів, зокрема, письмових, на підтвердження фактів придбання будівельних матеріалів по справі не надано.

За показаннями свідка ОСОБА_4, наданими у засіданні апеляційного суду, його батько ОСОБА_2 проживав у АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3, на прохання якої він разом з ОСОБА_5 вивозив з цієї квартири до родичів ОСОБА_3 старі кухонні меблі. За період проживання з ОСОБА_3 його батько купував нові телевізори, меблі, однак при цьому періодом спільного проживання сторін називав 2009-2012 роки.

Свідок ОСОБА_5 підтвердив, що допомагав ОСОБА_4 вивозити старі меблі до родичів ОСОБА_3

Зазначені пояснення не є конкретними щодо обставин, що мають значення для справи, а тому визнати їх достатніми доказами на підтвердження існування між сторонами притаманних подружжю відносин, наявності у них спільного побуту, взаємних прав та обов"язків, не можна. Інших же доказів на підтвердження доводів позивача про проживання його однією сім"єю з відповідачкою по справі не надано.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у засіданні апеляційного суду, у квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 поселився на підставі укладеного з відповідачкою письмового договору оренди житла від 22.05.2010 року(а.с.20).

Посилання позивача на те, що вказаний договір ним не підписувався, належними доказами не підтверджені, враховуючи, що від проведення судово-почеркознавчої експертизи з цього питання, право вимагати призначення якої йому було роз"яснено, він відмовився.

Таким чином, доводи позивача про те, що у травні 2010 року до квартири відповідачки він поселився в якості члена її сім"ї і на момент придбання 07 грудня 2011 року рідкокристалічного телевізора LG 42LV 3400 вартістю 6 480 грн. 83 коп., рідкокристалічного телевізора LG 22LD 350, підставки MAXIMUM 1135 DXX (ч) вартістю 1 373 грн. 33 коп. перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, а тому придбане майно є їх сумісною власністю, не знайшли свого підтвердження, враховуючи, також, що у тексті договору купівлі-продажу адресу проживання відповідачки в якості місця свого фактичного проживання ОСОБА_2 не зазначав(а.с.7).

Крім того, вказане майно не може визнаватися спільною сумісною власністю сторін, враховуючи, що на момент його придбання ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, шлюб з якою був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2011 року.

Отже враховуючи, що належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім"єю з відповідачкою у період з грудня 2011 року по листопад 2013 року, як і придбання у цей період іншого зазначеного у позові майна, ОСОБА_2 суду не надавав, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність заявленого позову.

У зв"язку із викладеним, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 є по суті правильним, однак підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2015 року по даній справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: