АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А :

15 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, за яким просив суд визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_5, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він є спадкоємцем за заповітом свого батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. У зв'язку із тим, що він постійно проживає в місті Києві та не підтримував жодних зв'язків із родичами, він не міг знати про смерть батька. Лише 05 квітня 2015 року він отримав лист від Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори за вих. № 784/02-14 від 25.03.2015 року в якому він як спадкоємець повідомлений щодо відкриття спадкової справи № 103/14 за спадковим реєстром № 55852094 після смерті батька та запропоновано йому повідомити нотаріальну контору у випадку звернення його до суду з позовом про надання додаткового строку на прийняття спадщини. Вважав, що строк ним пропущено с поважних причин, а тому вимушений звернутись до суду із даним позовом.

26 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з доповненням до позовної заяви, за якою просив суд визнати дії нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. під час оформлення спадкової справи № 193/2014 протиправними; скасувати рішення про державну реєстрацію прав в державному реєстрі та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину, виданих відповідачам.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_2

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року ухвалено: у задоволені позову ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року про відмову у прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_2 - повернено ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу від 27 серпня 2015 року про відмову у прийнятті уточненої позовної заяви про збільшення розміру позовних вимог; скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 293 ЦПК Українизаперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Так, згідно заповіту від 17 серпня 2007 року, посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гула М.К. та зареєстрованого за номером 2635, ОСОБА_5 заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось в рівних частинах кожному - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Як вбачається з листа державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. №784/02-14 від 25.03.2015 року, позивач впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори із заявою про її прийняття не звертався.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що при вирішенні питання про поважність заявленої позивачем причини пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, суд враховує, що згідно відмітки в паспорті про реєстрацію позивача, останній зареєстрований АДРЕСА_2 з 29.05.2007 року. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що дійсно, останній не міг знати про факт смерті ОСОБА_5, крім цього суд звертає увагу на те, що позивач з 2007 року зареєстрований в м. Києві, що також давало йому реальну можливість довідатися про стан здоров'я померлого та звернутися з відповідною заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Необізнаність позивача ОСОБА_2 - юриста за фахом про факт смерті спадкодавця спростовано у судовому засіданні, тому не може бути визнана судом поважною причиною пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки позивач знав про незадовільний стан здоров'я померлого та його похилий вік (помер у віці 76 роки), оскільки факт незадовільного стану здоров'я померлого, а також про обізнаність факту смерті спадкодавця в судовому засіданні підтвердили відповідачі та свідок. За таких обставин, враховуючи те, що заявлені причини пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, суд вважає не поважними, то підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення у справі, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин.

Досліджуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції не перевірив доводів позивача щодо перешкод у позивача у встановлений законом строк звернутися із заявою для прийняття спадщини до нотаріальної контори. Судом першої інстанції не враховано доводи позивача про те, що позивач з 2013 року не спілкувався з родичами, постійно проживав в м. Києві, не знав про смерть батька, а сестра і мати йому не повідомили про смерть батька, а також про те, що вони звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті його батька, своєчасно не повідомила його про відкриття спадщини і нотаріус, яка відкрила спадкову справу після смерті спадкодавця 14 березня 2014 року за заявою відповідачів. Судом першої інстанції не враховано те, що визнано відповідачами, що позивач допомагав батькові: надавав кошти на лікування, на облаштування житлового будинку, а також те, що згідно заповіту спадкодавець виявив своє волю на успадкування позивачем його майна. Висновки суду першої інстанції про те, що встановлений судом факт обізнаності позивача про незадовільний стан здоров'я померлого та його похилий вік спростовує необізнаність позивача про факт смерті спадкодавця, колегія суддів вважає припущенням на якому не може ґрунтуватися рішення суду.

Судова колегія дійшла висновку, що рішення суду за таких обставин є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі п.п.1-4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 (а.с.144). Після його смерті залишилось спадкове майно. Позивач є сином спадкодавця (а.с.9). Після смерті спадкодавця позивач є спадкоємцем за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гула М.К. 17 серпня 2007 року за реєстром № 2635, згідно якого ОСОБА_5 заповідає все належне йому майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право в рівних частинах кожному ОСОБА_4 (відповідач у справі) та ОСОБА_2 (позивач у справі) - а.с. 4.

14 березня 2014 року відповідачі звернулися до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с.91,93) у зв'язку з чим була відкрита спадкова справа № 103/2014 (а.с.90-193). 17 березня 2015 року позивач звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_5 (а.с.122 звор.). 25.03.2015 року за вих. № 784 102-14 нотаріус повідомив позивача про знаходження в провадженні нотаріальної контори спадкової справи після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та роз'яснено йому, що у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини йому необхідно звернутися до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.11).

Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою 04 квітня 2015 року після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 видані свідоцтва про право на спадщину на ім'я відповідача ОСОБА_3 на обов'язкову частку у спадщині в розмірі 1/8 частки спадкового майна та на ім'я відповідача ОСОБА_4 за заповітом в розмірі 7/16 частки спадкового майна. При цьому спадщина на 7/16 часток спадкового майна залишена відкритою для іншого спадкоємця за заповітом, а саме: позивача.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК Україниза позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК Україниможуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За диспозицією вказаної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що позивач проживає в м. Києві (а.с. 8), про смерть спадкодавця, який помер в Дніпропетровській області, дізнався в березні 2015 року та 17 березня 2015 року позивач звернувся до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_5 Позивач своєчасно спадщину не прийняв через необізнаність про смерть спадкодавця, що унеможливлювало чинити дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Ці обставини не спростовані належними та допустимими доказами у справі. 14 серпня 2014 року закінчився шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивач не відмовився від прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційної інстанції не заперечувала проти оформлення позивачем спадкових прав після смерті батька. Відповідач ОСОБА_4 заперечувала проти оформлення спадщини на брата, посилаючись на те, що він пропустив строк прийняття спадщини без поважних причин. Колегія суддів встановила, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 наявні погані стосунки.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені обставини у позивача пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк.

З урахуванням вищевказаних обставин, можливо прийняти до уваги для захисту спадкових прав позивача поважність причини несвоєчасного звернення позивача із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Тому колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, з поважних причин, і тому є підстави для застосування ч.3 ст. 1272 ЦК України до спірних правовідносин із задоволенням позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини терміном три місяця з дня набрання чинності рішенням суду.

Щодо заперечень апелянта відносно ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року, якою відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_2, то колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, оскільки вказана доповнена позовна заява стосується іншого предмету спору з інших правових підстав, та ці доповнення не стосуються зміни предмету позову, зазначеного в первісному позові, окрім того, ці вимоги не пов'язані між собою і не можуть бути розглянуті в цій справі, а позивач не позбавлений права звернення з таким позовом до суду в загальному порядку.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням задоволення позовних вимог, звільнення позивача в цій справі від сплати судового збору, як інваліда війни 2 групи (а.с.12) та відсутністю вимог щодо відшкодування судових витрат з відповідачів, то колегія суддів не вбачає підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, терміном три місяці з дня набрання чинності рішенням суду.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь