УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., СтупакО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про тлумачення змісту правочину та покладення зобов'язань, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суд м. Миколаєва від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 вересня 2008 року між банком та відповідачем укладено договір № 014/5865/2/22247, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 150 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами строком до 31 серпня 2033 року. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 123 160 доларів 67 центів США, що еквівалентно 1 944 061 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Фідобанк», посилаючись на те, що разом з кредитним договором сторонами було підписано додаток № 1 до кредитного договору, в колонці 8 якого, яка має назву «абсолютне значення подорожчання кредиту, грн», зазначено суму 367 272 грн 04 коп. Позивач вважав, що вказана сума є значенням подорожчання кредиту, тому просив розтлумачити зміст колонки 8 додатку № 1 «повідомлення позичальника - фізичної особи про умови надання споживчого кредиту», зобов'язати банк здійснити перерахунок розміру щомісячного платежу й надати новий графік погашення, а також зарахувати сплачені кошти в розмірі 59 941 долар 38 центів США в рахунок погашення основного боргу.

Рішенням Ленінського районного суд м. Миколаєва від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10 вересня 2015 року, позов ПАТ «Фідобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість у розмірі 123 160 доларів 67 центів США, що еквівалентно 1 944 021 грн 67 коп., з якої: 1 515 доларів 46 центів США, що еквівалентно 23 921 грн 16 коп., - прострочена заборгованість за кредитом, 116 479 доларів 92 центи США, що еквівалентно 1 838 607 грн, - строкова заборгованість за кредитом, 4 382 долари 55 центів США, що еквівалентно 77 069 грн 86 коп., - прострочена заборгованість за відсотками, 282 долари 74 центи США, що еквівалентно 4 462 грн 98 коп., - строкова заборгованість за відсотками, 3 890 грн 77 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову в позові ПАТ «Фідобанк» та про задоволення його зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду у повній мірі не відповідає.

Встановлено, що 01 вересня 2008 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_3 укладено договір № 014/5865/2/22247, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 150 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 31 серпня 2033 року.

Відповідно до п. 5.2 зазначеного кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту щомісячно безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора та встановлено ануітетну форму платежу згідно з графіком платежів, що є додатком № 1 до договору - «повідомлення позичальника - фізичної особи про умови надання споживчого кредиту» (а. с. 9).

До вказаного вище повідомлення також надано додаток у вигляді графіка погашення кредиту із зазначенням суми абсолютного подорожчання кредиту.

У додатку до повідомлення зазначено, що розрахунки всіх платежів здійснюються у валюті кредиту на дату розрахунку (за курсом НБУ).

Згідно з меморіальним ордером від 01 вересня 2008 року відповідач отримав 150 000 доларів США, що еквівалентно 726 930 грн (а. с. 24, 25).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, 25 грудня 2014 року банк направив вимогу про добровільне погашення простроченої заборгованості, а також дострокове повернення усієї заборгованості за кредитом (а. с. 28).

Станом на 22 січня 2015 року заборгованість за спірним кредитним договором склала 123 160 доларів 67 центів США, що еквівалентно 1 944 061 грн, з якої: 1 515 доларів 46 центів США, що еквівалентно 23 921 грн 16 коп., - прострочена заборгованість за кредитом, 116 479 доларів 92 центи США, що еквівалентно 1 838 607 грн, - строкова заборгованість за кредитом, 4 882 долари 55 центів США, що еквівалентно 77 069 грн 86 коп., - прострочена заборгованість за відсотками, 282 долари 74 центи США, що еквівалентно 4 462 грн 98 коп., - строкова заборгованість за відсотками та 3 890 грн 77 коп. - пеня.

Задовольняючи позов ПАТ «Фідобанк», суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилася заборгованість перед банком, яка підлягає стягненню на користь останнього, врахувавши при цьому наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив із його необґрунтованості, оскільки ОСОБА_3 підписав кредитний договір особисто, а зміст договору та додатків до нього є однозначними та зрозумілими.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та залишив ухвалене ним рішення без змін.

Проте повністю погодитися із висновками суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У п. п. 11, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначав, що він не погоджується із наданим банком розрахунком заборгованості за спірним кредитним договором та заявляв клопотання про призначення судово-економічної експертизи для підтвердження значення абсолютного подорожчання кредиту та дійсного розміру заборгованості.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2015 року в задоволенні клопотання було відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення ст. ст. 10, 60, 212-214 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема, не дослідив графік погашення кредиту та не перевірив розрахунок кредитної заборгованості. Стягуючи з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції обмежився лише формальними посиланнями на її обґрунтованість, при цьому не встановив та у рішенні не зазначив період, за який здійснюється стягнення, з чого складається сума заборгованості, яка стягується, не надав оцінки правильності чи хибності розрахунку заборгованості, наданого позивачем, і власних розрахунків цієї суми не навів.

За змістом ст. ст. 303, 316 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги.

Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 посилався на двозначність положень кредитного договору з огляду на зазначення різної валюти у кредитному договорі та додатку до нього. А також заявляв клопотання про призначення судово-економічної експертизи, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає дійсному її розміру.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про призначення експертизи було відмовлено з посиланням на законність рішення суду першої інстанції щодо визначення розміру заборгованості.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на вищевказані вимоги законодавства, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України доводи апеляційної скарги та докази, надані на її обґрунтування, належним чином не перевірив, й відхиляючи апеляційну скаргу, обмежився лише узагальнюючою фразою про те, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону; в ухвалі апеляційного суду відсутні посилання на будь-які норми матеріального права і докази, на підставі яких апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, ухвала суду апеляційної інстанції не містить жодних висновків щодо зустрічного позову про тлумачення умов кредитного договору з урахуванням змісту усього кредитного договору з додатковими угодами до нього в частині умов надання кредитних коштів, визначення ліміту кредитування, порядку нарахування процентів, їх сплати, та повернення коштів у разі зміни курсу іноземної валюти.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції повністю не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 10 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак