АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - Славкіної МариниАнатоліївни на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - Славкіна М.А., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Вказує, що вказана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не враховано, що вказана як повторна неявка позивача в судове засідання 18 вересня 2015 року такою вважатися не може, оскільки представником Банку напередодні, 17 вересня 2015 року, було направлено на адресу суду електронне повідомлення про слухання справи, що призначено на 18.09.2015 р., та всі наступні судові засідання за відсутності представника позивача.

Зазначає, що зі змісту ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України випливає, що у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. Однак неявка в судове засідання 18 вересня 2015 року такою вважатися не може, тому просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Унікальний номер справи: 760/5257/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14265/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

29 липня 2015 року у першому судовому засіданні представник позивача був відсутнім, у зв'язку з чим було оголошено перерву до 18 вересня 2015 року. (а.с. 43).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в наступне судове засідання 18 вересня 2015 року представник позивача також не з'явився, з заявою про розгляд справи за відсутності позивача не звернувся.

Колегія суддів вважає необґрунтованим такий висновок суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до положень вказаних норм суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання.

Керуючись позиціями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, слід зазначити, що для вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду поважність причин повторної неявки в судове засідання позивача не мають правового значення, адже факт повторної (другої підряд) неявки в судове засідання позивача незалежно від причин неявки є підставою для залишення позовної заяви без розгляду лише при наявності сукупності таких обставин як: факту належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи; відсутності заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Як вбачається матеріалів справи, представник позивача звертався до суду першої інстанції з клопотанням про слухання справи, що призначено на 18.09.2015 р., та всіх наступних судових засідань за відсутності представника позивача. (а.с. 59)

Також вбачається з відмітки суду, що вказане клопотання отримано судом в електронній формі о 15 год.40 хв., тобто після закінчення судового засідання, що було призначено о 11 год. 30 хв., а проведено згідно журналу судового засідання о 11 год. 49 хв.

Разом з тим, з копії підтвердження направлення на електронну адресу суду вказаного клопотання встановлено, що з клопотанням про слухання справи за відсутності позивача представник Банку звернувся напередодні призначеного на 18.09.2015 р. судового засідання, а саме 17.09.2015 р. о 11 год. 45 хв. (а.с. 77)

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, які підтверджені належними та допустимими доказами, що за вказаних обставин підстави для залишення позовної заяви без розгляду відсутні, у зв'язку з чим оскаржувану ухвалу, як постановлену з порушенням норм процесуального права, слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Разом з порушеннями процесуального права судом першої інстанції не враховано норми матеріального права, що підлягали застосуванню при розгляді справи.

Постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015р. № 188 відкликано банківську ліцензію Позивача. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015р. № 63 розпочато процедуру ліквідації Позивача та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Славкіну Марину Анатоліївну.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні іасади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків зринку і ліквідації банків.

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону тимчасовим адміністратором неплатоспроможного оанку та ліквідатором банку є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

Відповідно до п. 17 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно ч. 2. ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Згідно ч. 3. ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, а згідно ст. 48 - виконує повноваження органів управління банку.

Згідно ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Статтею 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»встановлено, що Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для:

1) виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами відповідно до цього Закону;

2) покриття витрат, пов'язаних з виконанням покладених на Фонд функцій та повноважень, зокрема, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду, у тому числі витрат Фонду, передбачених частиною восьмою статті 39 цього Закону;

Відповідно ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення , повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Відповідно до ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що всилу наявності тимчасової адміністрації в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» залишення позовної заяви без розгляду порушує не тільки права банківської установи, як належного кредитора, а й права Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції у цій справі, як постановлену з порушенням норм процесуального права, слід скасувати, а справу направити до Солом'янського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315 та 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - Славкіної МариниАнатоліївни - задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року - скасувати.

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - направити до Солом'янського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Ухвала набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: