АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4054/15 Головуючий 1 інстанції
Категорія: сімейні Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2015 року у справі за заявою Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_3,зацікавлена особа ОСОБА_4 про зняття обов»язків опікуна,-

ВСТАНОВИЛА :

30 жовтня 2014 року представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради звернувся до суду з заявою, в якій просить звільнити від обов'язків опікуна з ОСОБА_4 відносно малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути судові витрати.

Вказані вимоги обгрунтовує тим, що малолітня ОСОБА_3 знаходиться у ОСОБА_4 під опікою , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на первинному обліку служби у справах дітей Богодухівської районної державної адміністрації, як дитина, позбавлена батьківського піклування. Представник заявника зазначає, що Управління освіти адміністрації Київського району від 25.09.2014 року до заявника надійшло повідомлення щодо ситуації, яка склалася в сім'ї опікуна ОСОБА_4 та про проведення роз'яснювальної роботи з нею щодо не належного виконання нею своїх опікунських обов'язків. Управлінням освіти повідомлялось, що 19.09.2014 року ОСОБА_3 самостійно залишивши приміщення школи, пішла до своєї подруги. В результаті дівчинку знайшла вихователька групи на даху буд. №80 по вул. Наталії Ужвій в м. Харкові. У той же день в ході бесіди з директором школи, дівчинка розповіла, що боїться йти додому, тому що опікун ОСОБА_4 її дуже сварить. З опікуном ОСОБА_4 неодноразово були проведені бесіди щодо відповідальності за життя та здоров'я її підопічної, здійснювалися виходи за адресою її проживання, але ОСОБА_4 категорично відмовлялася відчиняти двері квартири. У зв'язку з вищезазначеним було прийнято рішення створити комісію у складі представників Служби, центру соціальних служб для сім'ї, молоді та спорту по Київському району м. Харкова, комітету у справах сім'ї, молоді та спорту по Київському району, управління освіти адміністрації Київського району, оперуповноваженого МВМ Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області та здійснити вихід за адресою місця проживання малолітньої дитини. В результаті виходу даної комісії до ХСШ І-ІІІ ступенів №166 «Вертикаль», де навчається дитина, було виявлено, що ОСОБА_3 разом з іншою дитиною самовільно залишили приміщення школи. Завдяки пошуковим діям міліції, дитину було виявлено та доставлено до школи, де з нею та її опікуном були проведено бесіди. В ході бесіди дитина категорично заявила, що не хоче повертатись додому у зв'язку з тим, що дуже боїться опікуна, яка її постійно сварить та б'є скакалкою. В цей же час було здійснено спільний вихід за місцем проживання опікуна ОСОБА_4, де виявлено, що квартира знаходиться в незадовільному стані, брудно, розкидані речі тощо. Але, опікун вказала, що житло перебуває в стані ремонту. Представник заявника також зазначає, що дитину було влаштовано до ХОЦ соціально-психологічної реабілітації «Гармонія», де вона перебуває і зараз. ОСОБА_4 02.10.2014 року було запрошено до Служби для проведення бесіди, в якій було з'ясовано, що ОСОБА_4 категорично заперечує наявність проблемної ситуації, яка склалась з малолітньою дитиною та весь час наголошувала, що вона є матір'ю дитини. Відповідно до протоколу №14 засідання постійно діючої робочої комісії Київського району м. Харкова з питань координації дій щодо попередження насильства в сім'ї, 06.10.2014 року був визнаний факт вчинення психологічного та економічного насильства над ОСОБА_3 з боку опікуна ОСОБА_4 В бесіді з психологом ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_4 її б'є та сварить і категорично заперечує проти повернення до родини ОСОБА_4 У зв'язку з чим в ході засідання Комісії було прийнято рішення про доцільність зняття обов'язків з опікуна ОСОБА_4 відносно малолітньої ОСОБА_3.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2015 року в задоволенні зазначеної заяви заявнику було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявник просить скасувати вказане рішення суду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам , порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та зазначає, що при ухваленні рішення суд не взяв до уваги висновки трьох різних спеціалістів-психологів та визнаний психологами факт вчинення психологічного насильства над дитиною до уваги не прийняв, також не прийняв до уваги інформацію начальника ВМ Київського РВ ХМУ ГУМВС України від 27.10.2014 року, в якій повідомлялось про зловживання ОСОБА_4 алкогольними напоями, що суперечить вимогам ст. 244 СК України, а також не врахував висновки Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.10.2014 року , якою було прийнято рішення щодо доцільності зняття обов»язків опікуна з ОСОБА_4 у відношенні малолітньої ОСОБА_3, а також ту ситуацію, що дитина мріє про нову родину, у зв»язку з тим, що матір (опікун ОСОБА_4В.) її часто б»є за шкільні оцінки нижче 10 балів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників заявника, ОСОБА_4 та її представника, а також прокурора та малолітню ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги. судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи заявникові в задоволенні зазначеної заяви суд першої інстанції ,з посиланням на вимоги ст.ст. 250, 251 СК України, ч.3 ст. 75 ЦК України, з урахуванням інтересів саме дитини, виходив з відсутності підстав для звільнення ОСОБА_4 від опіки стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 народилась 08.01.2005 року, її батьками записані ОСОБА_3 0.І. і ОСОБА_5 та зааочним рішенням Богодухівського районного суду від 05.12.2006 року, яке набуло чинності, ОСОБА_5 було позбавлено батьківських прав щодо неповнолітніх доньок - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька дитини ОСОБА_3 в свідоцтві про народження записані за вказівкою матір'ю відповідно до ч.І ст. 135 СК України.(а.с. 5, 6-7).

Відповідно до висновку Управління у справах неповнолітніх Київської районної ради м. Харкова від 22.03.2007 року №54/ДСК, правління вважало можливість ОСОБА_4 бути усиновителем доцільним (а.с. 60).

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 03.07.2007р. №138-5 було встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено її опікуном ОСОБА_4 та передано малолітню ОСОБА_3 на постійне проживання в родину опікуна ОСОБА_4 (а.с. 8).

Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до положень ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

30.09.2014 року Комісією було відвідано ОСОБА_3 за місцем проживання її за адресою: АДРЕСА_1 та 01.10.2014 року було складено акт з'ясування обставин вчинення насильства в сім'ї або реальна загроза його вчинення, (а.с. 11-13).

Судом також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами , що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2, має постійне місце роботи, характеризується позитивно (а.с. 60-73).

Рішенням постійно діючої робочої комісії Київського району м. Харкова з питань координації дій щодо попередження насильства в сім'ї від 06.10.2014 року, визнано факт вчинення психологічного та економічного насильства над ОСОБА_3 з боку опікуна ОСОБА_4 підтвердженим (а.с. 14-15).

При цьому, як свідчать матеріали справи вказане рішення комісією прийнято фактично тільки зі слів малолітньої дитини при її психологічному діагностуванні та бесіди з психологами, при відсутності будь-яких інших доказів вчинення відносно неї опікуном психологічного та економічного насильства відносно малолітньої дитини.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що малолітня дитина з 01.10.2014 року знаходиться в комунальному закладі Харківського обласного центру соціально психологічної реабілітації дітей «Гармония» ( а.с.16).

Відповідно до висновків Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Київського району м. Харкова встановлено, що справжньою мотивацією поведінки дитини є не стільки необхідність задоволення базової потреби в любові, захисту, підтримці, яку може дати любляча мати, а потенційна можливість розширити зону життєвого комфорту без урахування емоційної прихильності до об'єкта. При цьому в бесіді ОСОБА_3 багаторазово повторювала як сильно любить свою матусю та що всі попередні звинувачення по відношенню до мами (побиття інші форми покарання, куріння) були вигадані нею (а.с.55).

Відповідно до довідки КЗ ХОЦСПРД «Гармонія» від 31.01.2015 року встановлено, що ОСОБА_3 X О. досить часто змінює свою точку зору, що склалась в родині опікуна та висловлює бажання повернутись до опікуна, але і не заперечує, що ОСОБА_4 іноді жорстоко поводилась з нею. (а.с. 58).

Як свідчить акт обстеження умов проживання та довідки встановлено, що житло ОСОБА_4В знаходиться в незадовільному стані (а.с. 22-23).

Однак як свідчить вказаний акт, з ним ОСОБА_4 не була ознайомлена.

Відповідно до положень ч.З ст. 75 ЦК України, за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення гг-ав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту.

Статтями 250, 251 СК України передбачено, що опіка (піклування) над дитиною припиняється у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, і особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.

Судом першої інстанції достовірно встановлено та не спростовано заявником, що ОСОБА_4 доглядає за дитиною протягом семи років, піклується про її стан здоров»я та духовний стан, дитина вважає її своєю матір»ю і ставиться до неї як до матері .

Сама дитина в суді першої інстанції поясняла, що конфліктів з ОСОБА_4 не має та сумує за своєю мамою і хоче жити з нею.

В суді апеляційної інстанції малолітня дитина, також зазначила, що любить свою маму та хоче до неї повернутись.

Відповідно до припису 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна , якщо це можливо,зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, у всякому разі , в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини , розлучати зі своєю матір»ю.

Ставлення ОСОБА_4 до малолітньої ОСОБА_3 як до рідної дочки та ставлення малолітньої ОСОБА_3 до опікуна як до мами , яку вона любить, її бажання повернутись додому , свідчать про те ,що розлучення дитини з ОСОБА_4 не буде відповідати інтересам дитини.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову заявнику в задоволенні вимог щодо звільнення ОСОБА_4 від опіка над малолітньою дитиною.

Доводи, викладені представником заявника в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують, були предметом їх розгляду судом першої інстанції яким суд дав належну оцінку і не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

Є також безпідставними доводи , викладені представником заявника в апеляційній скарзі щодо зловживання ОСОБА_4 алкогольними напоями, як підстави для звільнення її від опіки, оскільки крім відповіді ВМ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківський області, яка не містить печатки та виконана оперуповноваженим ВМ Київського ВКМСД та в якій зазначено, що зі слів сусідів ОСОБА_4 зловживає алкоголем (а.с.23) не є об»єктивним доказом зловживання ОСОБА_4 алкогольними напоями, буд-якихінших доказів, які б підтверджували зловживання ОСОБА_4 заявник суду не надав, тоді як відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 315. 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :