Провадження № 22-ц/783/2970/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Павлишина О.Ф..

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту та визнання права, -

встановила:

В грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання за ним право на спадкування за законом після померлої ОСОБА_8.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 2005 року він проживав з ОСОБА_8 однією сім'єю, як чоловік та дружина, вони вели спільне господарство та наприкінці березня 2014 року, з метою забезпечення належного матеріального становища у сім'ї, він виїхав до Росії на заробітки, а ОСОБА_8 залишилась у Львові. 11.03.2014 року він уклав з Міжнародним благодійним фондом "Оберіг надії" договір про надання благодійної допомоги відповідно до проекту "Домашня опіка, гуманітарна допомога для самотніх людей похилого віку", згідно умов якого Фонд зобов'язувався надавати ОСОБА_8 всіляку допомогу, а позивач - здійснювати благодійні внески за надану Фондом допомогу. На початку липня 2014 року він дізнався, що ОСОБА_8 померла. Звернувшись до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, йому стало відомо, що таку ж заяву було подано відповідачкою. У зв'язку з наведеним, виникла необхідність у встановленні факту проживання однією сім'єю та визнання за ним право на спадкування за законом. Просив задовольнити позов.

Оскарженим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2015 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.п.н.НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) однією сім'єю з ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1).

Визнано за ОСОБА_6(і.п.н.НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) право на спадкування за законом після смерті померлої ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1).

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржено Львівською міською радою, яка участі в справі не приймала.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду не є повним та об'єктивним, оскільки судом неправильно досліджено подані докази, а обставини які мають значення для справи встановлено не у повному обсязі. Вказує, що до участі у справі не були залучені ні Львівська міська рада, ні ЛКП «Центральне» на обслуговуванні якого перебуває будинок, не було витребувано спадкової справи. Зазначає, що позивачем не надано доказів спільного проживання з покійною ОСОБА_8, ведення спільного господарства, витрат по утриманню квартири, покупки речей домашнього вжитку, відсутні листи чи будь-яка кореспонденція, покупка ліків. Крім того, посилається на акт складений працівниками ЛКП «Центральне» від 10.02.2015 року про те, що зі слів мешканців будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 в квартирі №2 проживала одна до дня смерті. Апелянт зазначає, що відповідно до інформації ЛКП «Центральне» ОСОБА_8 не зверталася із заявою про реєстрацію ОСОБА_6 в спірну квартиру, ніколи не заявляла в ЛКП про те, що у неї хтось проживає. Не була одружена з ОСОБА_6, не оформила ні договору довічного утримання, ні заповіту, ні договору дарування квартири, зі слів працівників ЛКП просила милостиню.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що матеріалами справи достатньо стверджено факт проживання позивача однією сім'єю з ОСОБА_8 з 2005 року.

При цьому суд прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Норма ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Саме з врахуванням цих вимог закону суду слід було перевірити обґрунтування позовних вимог.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 58 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 59 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, як передбачено в ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вказав, що свідок ОСОБА_12 пояснив, що в період з 2003 по 2008 рік він, як дільничий інспектор у 2005 році познайомився з ОСОБА_8 і ОСОБА_6, якого ОСОБА_8 представляла як чоловіка. Вони вели спільне господарство. Після 2008 року він бачив їх періодично і завжди разом, останній раз взимку 2013-2014 років.

Суд також прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_13, яка пояснила, що в березні 2014 року ОСОБА_6 при укладенні договору про надання допомоги ОСОБА_8 обоє сказали, що вони проживають у цивільному шлюбі, як чоловік і жінка.

Прийнято до уваги і показання свідка ОСОБА_14, яка, як волонтер благодійного фонду "Оберіг надії", здійснювала догляд за ОСОБА_8 в період весна-літо 2014 року. ОСОБА_8 повідомляла, що в неї є чоловік, який перебуває на заробітках та має повернутись і розпочати ремонт. В квартирі вона бачила чоловічі речі. Коли ОСОБА_8 давала їй гроші на покупки, то зазначала, що ці гроші передав їй чоловік.

Вбачається, що суд належно не перевірив, яким чином вказані показання свідків свідчать про факт проживання позивача з померлию однією сім'єю, а не обставин щодо надання допомоги ОСОБА_8

Апелянт вказує, що позивачем до суду не надано доказів спільного проживання з покійною ОСОБА_8С, ведення спільного господарства, витрат по утриманню квартири, покупки речей домашнього вжитку, відсутні листи чи будь-яка кореспонденція, покупка ліків.

Зазначає, що покійна ОСОБА_8 в ЛКП "Центральне " не зверталась із заявою про реєстрацію ОСОБА_6 в спірну квартиру, ніколи не заявляла в ЛКП про те, що у неї хтось проживає. Не була одружена з ОСОБА_15, не оформила ні договору довічного утримання, ні заповіту, ні договору дарування квартири, із слів працівників ЛКП просила милостиню.

Судова колегія прийшла до висновку, що ці посилання апелянта заслуговують на увагу, оскільки представлені докази, якими заперечується ведення спільного господарства та витрат по утриманню квартири ОСОБА_15 з ОСОБА_8

Встановлено, що, заперечуючи позов представник відповідача, пояснив, що ОСОБА_7 була знайомою з ОСОБА_8 понад 10 років, оскільки вони відвідували одну церкву. Вони були подружками та відповідач здійснювала догляд за ОСОБА_8, купувала продукти, починаючи з 2007 року. При цьому, ОСОБА_8 ніколи не представляла їй ОСОБА_6, як чоловіка.

Також встановлено, що квартира складається з однієї кімнати житловою площею 15,10 кв.м., з кухнею пл. 12,10 кв.м, без комунальних вигод, загальна площа квартири становить 27,2 кв.м. В квартирі проживала та була зареєстрована ОСОБА_8, яка ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла. ОСОБА_6 в квартирі не зареєстрований.

Як ствердила представник апелянта ОСОБА_8 проживала, як одинока жінка в квартирі без світла, води, туалету. Сусіди провели їй воду, зробили туалет. Квартира запущена, ще за життя зігнила підлога, вікна, двері, по хаті бігали щурі, потрібно повністю робити ремонт.

Встановлено, що на квартирному обліку в Львівській міській раді перебувала ОСОБА_8 з 1968 року з батьками, справа була переоформлена на неї після смерті батька ОСОБА_16. Матеріалами чергової справи ОСОБА_8 стверджено, що вона перебувала на обліку в Львівському психоневрологічному диспансері.

Із акту ЛКП «Центральне» від 03.07.2014 року встановлено, що комісією в складі представників ЛКП та дільничого інспектора, представників прокуратури з виходом на місце виявлено труп ОСОБА_8, в квартирі ніхто не проживає, квартира опечатана.

Встановлено, що квартира була опечатана по грудень 20014 року.

Відповідно до інформації ЛКП «Центральне» від 30.10.2014 року заборгованість по квартирній платі становить 2117, 32грн., холодній воді 297,11грн. на суму 2514,43 грн. Відповідно до акту ЛКП «Центральне» від 12.01.2015 року квартира АДРЕСА_1 опечатана та закрита.

Ці обставини представник позивача ОСОБА_2 визнає.

Судова колегія прийшла до висновку, що ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 з покійною ОСОБА_8 не були пов'язані спільним побутом, були відсутні взаємні їх права та обов'язки.

Також встановлено, що ОСОБА_15 погашена заборгованість за комунальні послуги 08.02.2015 року, тобто після прийняття судом рішення.

В той же час встановлено, що відповідно до довідки по ф-№2 ЛКП «Сонячне» від 06.03.2015 року №927 ОСОБА_6 проживає та зареєстрований в квартирі №126 на вул. Вол. Великого,46, яка складається з чотирьох кімнат з кухнею та ком. вигодами житл. площею 51,20 кв.м., заг. площа квартири становить 77,20 кв.м., де всього проживає та зареєстровано 3 особи (він, сестра, племінниця.), квартира належить на праві спільної сумісної власності (свідоцтво №206714 від 15.07.1996 року).

Встановлено, що ОСОБА_6 особисто не приймав участь в судових засіданнях як в місцевому суді, так і в апеляційному суді, та не був допитаний як свідок.

Заперечуючи показання свідка ОСОБА_17, колишнього дільничого, апелянт вказує, що дані категорії працівників міліції часто є свідками у житлових справах і в своїх поясненнях зазначають, що часто відвідують квартири одиноких і нібито бачуть співмешканців.

Стосовно свідка ОСОБА_14 апелянт вказує, що її пояснення, як волонтера про те, що вона здійснювала догляд за покійною в період весна - літо 2014 року, бувала раз на тиждень, прибирала в квартирі, ходила за покупками ( продуктами, ліками), не відповідають дійсності, оскільки як вбачається із свідоцтва про смерть ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, труп знайдено в квартирі 03.07.2014 року, а отже із вищенаведеного вбачається, що на протязі 13 днів волонтер не приходила до покійної.

Вбачається, що свідки в своїх показаннях не вказали обставин щодо ведення спільного господарства та витрат по утриманню квартири ОСОБА_6 з покійною ОСОБА_8 на протязі п'яти років до часу відкриття спадщини.

Судова колегія прийшла до висновку, що ці показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвержують обставини щодо надання допомоги ОСОБА_8, а не про спільне проживання ОСОБА_6 з покійною ОСОБА_8 у фактичних шлюбних відносинах. До того ж ці пояснення стосовно лише окремого періоду, а не п'яти років.

Сам факт укладення ОСОБА_6 з Міжнародним благодійним фондом «Оберіг надії» договору про надання благодійної допомоги ОСОБА_8 не свідчить про його фактичні шлюбні відносини з покійною, а про надання їй допомоги.

Позивачем не представлено доказів про придбання побутової техніки, сантехнічного обладнання в квартиру, фотокарток, документів про одержання поштової кореспонденції.

Також доведено, і це не заперечує представник позивача ОСОБА_2, що ОСОБА_6 не знав про смерть ОСОБА_8 та не займався її похоронами.

З врахуванням цих обставинах судова колегія прийшла до висновку, що, беручи до уваги те, що позивачем до суду не надано доказів спільного проживання з покійною ОСОБА_8, ведення спільного господарства, витрат по утриманню квартири, здійснення поточного ремонту квартири, покупки речей домашнього вжитку, відсутні листи чи будь-яка кореспонденція, покупка ліків, та враховуючи те, що він забезпечений житлом у м. Львові та, що спірна квартира не була основним місцем проживання позивача, підстав для задоволення позову немає.

При цьому судова колегія враховує те, що в засіданні судової колегії представник позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не заперечують того, що квартира знаходиться в занедбаному стані та потребує ремонту, що стверджено і представленими фотографіями квартири.

Крім того представник позивача ОСОБА_2 в засіданні судової колегії не представила доказів того, що позивач поселявся в спірну квартиру.

Отже позивач не довів спільне проживання зі спадкодавцем однією сім'єю на протязі п'яти років до часу відкриття спадщини.

Посилання представника позивача ОСОБА_2 про те, що рішенням суду не порушені права Львівської міської ради не заслуговують на увагу, оскільки при відсутності спадкоємців Львівська міська рада відповідно до вимог ст.1277 ЦК України зобов'язана подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

При таких обставинах рішення суду слід скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту та визнання права - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Павлишин О.Ф.