Справа № 316/2529/14-ц
Провадження № 2/316/39/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. Місцевий Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:

головуючого: Ткаченко І. М.,

при секретарі: Лохматова Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар справу за позовом ОСОБА_1, яка діє за себе та неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей Енергодарської міської ради про вселення, та зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

15.10.2009 року рішенням № 283 виконавчого комітету Енергодарської міської ради, ОСОБА_1 визнана дитиною-сиротою, тому що її мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а батько - ОСОБА_4 рішенням Енергодарського міського суду від 29 вересня 2009 року позбавлений батьківських прав.

З настанням шістнадцятиріччя ОСОБА_1 отримала паспорт і з 30 вересня 2011 року зареєстрована за місцем попереднього проживання за адресою АДРЕСА_1 оскільки до того часу тимчасово перебувала, на навчанні в школі-інтернаті для дітей позбавлених батьківської опіки, де була зареєстрована.

Після закінчення навчального закладу ОСОБА_1 повернулася в м. Енергодар, та намагалася, але не змогла проживати за місцем своєї реєстрації, тому що відповідач перешкоджав їй в поселенні, не давав ключі від квартири, проганяв, забороняв приходити.

На протязі біля двох років вона вимушена була тимчасово мешкати за місцем останнього проживання матері з вітчимом за адресою: АДРЕСА_1 в однокімнатній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у позивачки народилася донька ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився син - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Діти зареєстровані за місцем проживання і реєстрації, що підтверджується довідками.

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася с заявою до органів міліції, що відповідач не допускає її з дітьми для проживання за місцем реєстрації на спірну адресу.

Після ретельної перевірки їй було надано відповідь 25.01.2014 року, що відсутні підстави для відкриття досудового розслідування, а в діях ОСОБА_4, вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.

В серпні 2014 року вона знову звернулася до органів міліції с проханням допомогти їй та дітям з поселенням у спірну квартиру, що відповідач її не пускає, але її знов таки ніхто не поселив, бо відповідач начебто не заперечує проти поселення, ключі не передав та хоч якогось дозволу не надав і тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Просить суд вселити її з неповнолітніми дітьми в спірну кімнату.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, та надали відповідні пояснення.

Відповідач, та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та звернулися з уточненим зустрічним позовом, у якому просять суд визнати ОСОБА_1 та її малолітню доньку ОСОБА_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, при цьому пояснив, що ОСОБА_1 стала повнолітньою ІНФОРМАЦІЯ_4 року. З 01 вересня 2010 року по 30 червня 2013 року ОСОБА_1 була направлена на навчання до Державного навчального закладу «Василівський професійний ліцей» за професією «кухар», в якому 27.06.2013 року отримала свідоцтво про середню освіту, та з цього часу у неї виник обовязок вселитися в спірну квартиру, але вона не вселилася до цього часу без поважних причин, та таким чином не проживала в квартирі без поважних причин біль ніж шість місяців, у звязку з чим втратила право на житлове приміщення. Просять суд відмовити у задоволені позову, та визнати такими, що втратили право користування позивачку, разом з неповнолітньою донькою.

Представник третьої особи підтримала позов ОСОБА_1, та вважають, що в інтересах дітей позов підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява не відповідає інтересам дітей.

Вислухавши пояснення учасників процесу, пояснення свідків, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилались позивач та його представник, як на підставу вимог, а відповідач та його представник як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так у судовому засіданні встановлено, та не оспорюються наступні обставини.

Відповідач по справі ОСОБА_4 перебував у шлюбі з матірю позивачки ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, а ОСОБА_4 рішенням Енергодарського міського суду від 29 вересня 2009 року позбавлений батьківських прав, що також підтверджується копією рішення.

Після смерті матері, та позбавлення батьківських прав батька, ОСОБА_1 рішенням Енергодарського виконавчого комітету Енергодарської міської ради, було надано статус дитини-сироти, та було визначено державний заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, як форму влаштування, після чого ОСОБА_1 було направлено в інтернат. З 01 вересня 2010 року по 30 червня 2013 року ОСОБА_1 була направлена на навчання до Державного навчального закладу «Василівський професійний ліцей», де і проживала. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у позивачки народилася донька ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився син - ОСОБА_3.

Ці зазначені визнаються сторонами по справі, підтверджуються наданими документами, та визнаються судом як належні докази, й приймаються до уваги.

Далі, між сторонами виникли суперечки. Так позивачка стверджує, що після повернення в м. Енергодар в липні 2013 року, вона не втратила інтересу до АДРЕСА_2 в м. Енергодар, де проживала раніше та була зареєстрована, неодноразово намагалася вселитися, а але відповідач не давав ключів, чим перешкоджав її вселенню.

Відповідач ОСОБА_4 в свою чергу заявив, що ніяких перепон для вселення не чинив, а позивачка, створив нову сімю добровільно не проживала за місцем реєстрації протягом шести місяців, чим втратила право користування житлом.

Розглядаючи дані правовідносини, суд вважає, що між сторонами по справі виник житловій спір, що до вселення, та втрати права користування житловим приміщенням.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 набула право користування житлом, оскільки проживала фактично в спірній квартирі, за час перебування в інтернаті та навчання, за нею зберігалося це право, оскільки були поважні причини не проживання, і таким чином суд розглядає строк з 30 червня 2013 року по час звернення до суду з позо воно на предмет поважності відсутності за місцем реєстрації.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що реєстрація не є доказом набуття права на користування житлом. Так, позивачка з моменту реєстрації за місцем свого проживання після отримання паспорту, фактично уклала договір найму житлового приміщення, і відповідно до ЖК України набула права і обовязки наймача житлового приміщення. По практиці, яка існує, комунальні підприємства на той час не укладали письмові договори про найм житла, що суперечило вимогам закону, але відсутність договору найма житла, не вказувало на відсутність житлових првовідносен. Таким чином, реєстрація позивачки за місцем проживання розглядається судом як письмовий доказ наявності права на користування житлом.

Оцінюючи покази свідків, які по своїй суті були однакові, суд робить висновок, що вони вказують на спір між сторонами, а саме на те, що ще з 2013 року позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою надати їй ключі та не перешкоджати її вселенню разом з дітьми, в той час як відповідач, ні чи б то погоджувався, але ключі не надавав та не вселяв її.

Ці обставини підтверджуються також зверненням позивачки до органів внутрішніх справ, які свідчать про її бажання вселитися, та відмову у вселенні з боку відповідача.

Крім того, за місцем реєстрації ОСОБА_1, були зареєстровані і її малолітні діти. Відповідачу по справі ОСОБА_4 було достовірно відомо про їх реєстрацію, оскільки були збільшені платежі за комунальні послуги з урахуванням всіх членів сімї, він сплачував комунальні послуги, не оскаржував їх реєстрацію, чим визнавав за ними право на користування житловим приміщенням.

Оцінюючи ці обставини, суд прийшов до висновку, що позивачка не втратила інтересу до житла, оскільки не має іншого постійного місця проживання та потребує житло, неодноразово намагалася вселитися, але відповідач не надав їй ключі, чим перешкоджав вселенню.

За результатами оцінки доказів та обставин справи суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 що до вселення задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Крім позовних вимог про вселення, ОСОБА_1 заявила вимоги про відшкодування судових витрат а саме за сплату судового збору у розмірі 243 грн., та за послуги адвоката у розмірі 2700 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України «Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». До судових витрат згідно зі ст.79 ЦПК України відносяться «Судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи».

Таким чином, суд вважає за можливо задовольнити ці вимоги оскільки вони в повному обємі підтверджуються наданими квитанціями.

Керуючись ст. 10, 61, 88 209, 212-215 ЦПК України, ст. 64, 71 ЖК України, -

В И Р І Ш И В :

Вселити ОСОБА_1, та її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 в м. Енергодар.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені останньою у зв'язку з судовим розглядом справи, а саме 243 грн. 00коп. судовий збір, та суму 2700 грн, за надання юридичної допомоги адвоката.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня виготовлення повного рішення, яке буде виготовлено 19.06.2015 року. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: І. М. Ткаченко