Провадження № 2-п/761/248/2015
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Фролової І.В.,

при секретарі: Вітріщаку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду заяву Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про перегляд заочного рішення від 04 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про повернення банківського вкладу та відшкодування втраченої вигоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про повернення банківського вкладу та відшкодування втраченої вигоди було задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" на користь ОСОБА_1 7 606,69 доларів США банківського вкладу за Договором банківського вкладу «Марафон лояльності максимум доходу» № 776121/2014 від 17 квітня 2014 року та сплачений судовий збір у розмірі 1 257 грн.

В своїй заяві про перегляд заочного рішення заявник просить скасувати вказане рішення, вказуючи, що судом помилково стягнуто грошові кошти у доларах США, а не у національній валюті України. Разом з тим, зазначає, що у зв'язку із початком ліквідаційної процедури позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені.

Заявник та позивач не з'явилися у судове засідання, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що згідно ч. 1 ст. 231 ЦПК України не є перешкодою для вирішення питання про перегляд заочного рішення.

Суд, дослідивши матеріали зазначеної цивільної справи, вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 232 ЦПК України підставами для скасування заочного рішення є сукупність таких обставин: поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Так, заявник повідомлявся судом про час та місце слухання справи, призначеної на 04 березня 2015 року (а.с. 37), проте доказів поважності причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду не надав.

У якості доказів, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, відповідач посилається на те, що з 20 березня 2015 року у Банку розпочато ліквідацію у відповідності до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року № 63.

Проте, за захистом своїх порушених прав ОСОБА_1 звернувся до суду 10 вересня 2014 року, заочне рішення по справі ухвалено 04 березня 2015 року, тобто до початку ліквідаційної процедури у Банку, а відтак положення ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Що стосується положень п. 1 ч. 5 ст. 35 ЗУ Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно яких під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, то позивач звернулась до Банку із вимогою повернути депозит та нараховані проценти завчасно, а саме 11 липня 2014 року, тоді як дата вимоги вкладу згідно договору - 17 липня 2014 року. За таких обставин, положення п. 1 ч. 5 ст. 35 ЗУ Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на спірні правовідносини не розповсюджуються.

За ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідності до Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Предметом Договору є розміщення Вкладником в Банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Марафон лояльності максимум доходу» в доларах США на строк 3 (три) місяці з дня укладення Договору, з щомісячною виплатою процентів. Для обліку Вкладу Банк відкриває на ім'я Вкладника вкладний рахунок № НОМЕР_1 (п. 1.1 Договору).

За ч. 1 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Згідно ч. 2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Виходячи з вимог чинного законодавства та договору банківського вкладу, згідно яких банк повинен виплачувати особі депозит в строк, в повному обсязі, з врахуванням відсотків, а також в тій валюті, в якій гроші були внесені на депозитний рахунок, суд приходить до висновку, що Банком зобов'язання згідно договору щодо повернення депозиту не виконано.

Що стосується посилань заявника на відсутність правових підстав на стягнення депозиту у доларах США, то слід зазначити наступне.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Згідно ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 резиденти і нерезиденти мають право бути власниками

валютних цінностей, що знаходяться на території України.

Оскільки позивач правомірно здійснив вклад в іноземній валюті, то виконання зобов'язання банку також має бути здійснено у валюті вкладу, тобто у доларах США.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України у разі відсутності зазначених у ч. 1 ст. 232 ЦПК України підстав у їх сукупності, суд може своєю ухвалою залишити заяву про перегляд заочного рішення без задоволення.

Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів, що мають суттєве значення для вирішення справи по суті, відсутня сукупність підстав, необхідних для скасування заочного рішення.

При винесенні заочного рішення судом досліджувались та приймались до уваги всі матеріали справи, тому прохання про скасування заочного рішення є необґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 76, 210, 230, 231, 293, 294 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про перегляд заочного рішення від 04 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" про повернення банківського вкладу та відшкодування втраченої вигоди - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає. Відповідач вправі оскаржити заочне рішення суду в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: