Справа № 304/484/15-ц
Провадження № 2/304/248/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі - Готри І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тур"я Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

До Перечинського районного суду з вищезазначеним позовом звернувся ОСОБА_1, у якому просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом від 19 серпня 2009 року після смерті ОСОБА_2, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 на три місяці від дати набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід - спадкодавець ОСОБА_2. На момент смерті з ним в будинку проживала його дружина, а її бабуся - ОСОБА_3, яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після чого, вона перебираючи речі домашнього вжитку в опустілій хаті знайшла заповіт, згідно якого її дід заповів їй все майно, що буде належати йому на момент смерті. Оскільки, після смерті її дідуся вона у шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, так, як їй не було відомо про існування заповіту, тому просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за спадкодавцем ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном у три місяці.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні просила позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Туря-Пасіцької сільської ради у судове засідання призначене на 29 травня 2015 року не з"явився, хоча про час та місце проведення такого був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши усі надані та витребувані матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданим 26 жовтня 2010 року виконкомом Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №28.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, виданим 10 березня 2015 року виконкомом Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №02

Крім цього встановлено, що згідно заповіту посвідченого 19 серпня 2009 року секретарем виконкому Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та все те, що буде йому належати на час смерті, а також належні йому майнові права та обов"язки на час смерті заповів ОСОБА_1.

Разом з цим встановлено, що позивачка ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 в межах строків, передбачених ст.1270 ч.1 ЦК України, не подала до Перечинської державної нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, у зв"язку з чим пропустила встановлений строк на прийняття спадщини.

Також встановлено, що спадкова справа на майно за померлим ОСОБА_2 станом на 28 травня 2015 року не заведена, про що свідчить лист відповідь №116/01-16 від 28 травня 2015 року, завідуючої Перечинської державної нотаріальної контори Броді К.С.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 та п.8 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 та п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 та п.п.1,3 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Разом з цим, згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу… Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї… Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.24 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, з вищенаведеного убачається, що суд наділений правом визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку коли такий строк пропущено з поважних причин. При цьому, з врахуванням викладених обставин справи, істотне значення для правильного вирішення спору є встановлення моменту коли спадкоємець дізналася про смерть спадкодавця. Обов'язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Однак, жодного доказу про те коли позивач дізналася про смерть дідуся і коли вона звернулася до нотаріуса з відповідною заявою для отримання спадщини суду не надано. Також суду не надано і будь-яких доказів на підтвердження доводів викладених у позовній заяві щодо поважності пропуску позивачкою строку на прийняття спадщини.

Тому, за таких обставин, суд приходить до висновку, що у позові ОСОБА_1 до Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,214-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Шешеня М. О.