Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді - Шимківа С.С.

суддів: - Бондаренко Н.В., Малько О.С.

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення 3 % річних, інфляції, курсової різниці та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення 3 % річних, інфляції, курсової різниці та моральної шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 три проценти річних в сумі 22798 грн 03 коп., інфляційні втрати в сумі 201344 грн, а всього - 224142 (двісті двадцять чотири тисячі сто сорок дві) грн 03 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 456 грн 75 коп. у відшкодування судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 456 грн 75 коп. у відшкодування судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з нього інфляційних втрат у розмірі 201344 грн.

Вказує, що індексації підлягає лише грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом позики, а саме 44000 доларів США, індексації не підлягає.

Додає, що у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити за безпідставністю, а не його недоведеністю, як невірно було зазначено судом першої інстанції.

Договором позики іноземної валюти не передбачено відшкодування моральної

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/10271/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Бучко Т.М.

Провадження № 22-ц/787/2269/2015 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

шкоди у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договору позики й спеціальною нормою - ст. 1050 ЦК України.

Просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з нього інфляційних коштів у розмірі 201344 грн та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову за його безпідставністю, а також змінити резолютивну частину оскаржуваного рішення щодо підстави відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди - з недоведеності на безпідставність такої вимоги.

У поданих до суду запереченнях на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 вказує, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить суд відхилити апеляційну скаргу та залишити оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 березня 2013 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості встановлено факт надання позивачем у позику для відповідачів 44000 дол. США.

Вищезазначеним рішенням позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю, стягнуто солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у грошовій одиниці України - гривні, в розмірі 367271,01 грн.

На виконанні у відділі ДВС Рівненського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1715/20575/12 від 09.04.2013 року Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 367271,01 грн. Боржником ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості сплачено 37000 грн, що підтверджується листом начальника відділу ДВС Рівненського МУЮ Рівненської області № 3-10419 від 28.09.2015 року, який міститься в матеріалах справи (а.с. 27).

Вищезазначене рішення суду відповідачами в повному обсязі не виконано.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин, які виникли між сторонами, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні.

Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Таким чином, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Аналогічна правова позиція встановлена у рішенні Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі № 6-36736вов10.

Суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні, оскільки у даному випадку між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду від 04 березня 2013 року.

Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування.

Як роз'яснено у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" відповідно до статті 303 ЦПК апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

ОСОБА_5. рішення суду першої інстанції не оскаржувала. Однак колегією суддів апеляційного суду встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення, а тому дана справа підлягає перевірці у повному обсязі, згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України.

Оскільки положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції не підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами, то позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів інфляційних втрат не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Висновки суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів трьох процентів річних від простроченої суми, а також відмова у задоволенні вимог про стягнення курсової різниці та моральної шкоди є обґрунтованими та такими що відповідають обставинам справи і вимогам чинного законодавства. Наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми відповідачами не оспорювався.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок неповернення суми позики ОСОБА_4 слід відмовити за їх безпідставністю заслуговують на увагу.

Порушення договору (порушення зобов'язання) як підстава для виникнення права на відшкодування моральної (немайнової) шкоди може виявлятися як у невиконанні, так і в неналежному виконанні договірних зобов'язань. Проте, якщо право на відшкодування моральної шкоди не надано законом чи договором, кредитор не має право заявляти подібні вимоги до боржника.

Оскільки ст. 1050 ЦК України, яка встановлює наслідки порушення договору позичальником, не передбачає права на відшкодування моральної шкоди, і настання таких наслідків у спірних правовідносинах сторонами попередньо не узгоджено, то підстав для задоволення відповідної вимоги позикодавця немає.

З огляду на зазначене, з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції підлягає виключенню покликання на недоведеність позовної вимоги про відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, оскільки у задоволенні такої вимоги необхідно відмовити за її безпідставності.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Ціна позовних вимог майнового характеру, що заявлялись позивачем становить 847757,23 грн, що складає 100 % позовних вимог майнового характеру. Розмір задоволених вимог майнового характеру становить 22798,03 грн, що складає 2,69 % таких позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідачів підлягає судовий збір, що становить 98,29 грн.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Виходячи з наведеного не підлягає задоволенню клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Сидоренка М.П. про стягнення з позивача на його користь 5000 (п"ять тисяч) грн. за представництво інтересів в апеляційному суді, оскільки ним не надано належних доказів про понесення ОСОБА_3 таких витрат та не надано відповідного розрахунку про виконану роботу.

На підставі ст.ст. 625, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2015 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат скасувати.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 інфляційних втрат та моральної шкоди за їх безпідставності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 49 (сорок дев'ять) грн 14 коп. у рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 49 (сорок дев'ять) грн 14 коп. у рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4019 грн (чотири тисячі дев"ятнадцять) грн 40 коп у рахунок відшкодування понесених ним судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Відмовити представнику ОСОБА_3 адвокату Сидоренку М.П. у стягненні з ОСОБА_4 на його користь 5000 (п"ять тисяч) грн. за представництво інтересів в апеляційному суді

У решті - рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

О.С. Малько