АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Справа №635/6122/15-ц. Головуючий 1 інст.: - Караченцев І.В.
Провадження №22-ц/790/7849/15. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: житлові.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Черкасова В.В., Пономаренко Ю.А.,

при секретарі: - Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 - про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою площею квартири, зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_7 в особі свого представника ОСОБА_8, звернулася в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі зареєстровані вона, її син ОСОБА_9, колишня дружина сина ОСОБА_6, її онук ОСОБА_11, 2001 року народження.

У квітні 2005 року ОСОБА_9 та ОСОБА_6 розірвали шлюб між собою.

З зазначеного часу ОСОБА_6 в квартирі не проживає, житловою площею квартири не користується, будь-які речі відповідачки в квартирі відсутні.

На теперішній час ОСОБА_6 постійно проживає в будинку АДРЕСА_4.

Реєстрація ОСОБА_6 в належній їй квартирі порушує її право як власника квартири щодо розпорядження та користування майном, крім того відповідачка жодної участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, що також створює для неї незручності та тягне за собою додаткові матеріальні витрати.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 71, 72, ЖК України, ст. ст. 317, 319, 405 ЦК України, ОСОБА_7 просила суд визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідачка ОСОБА_6 позов не визнала.

При цьому не спростовувала факт не проживання її в квартирі відповідачки з 2005 року по теперішній час, однак вважала, що вона не мешкає в квартирі з поважних причин, оскільки між нею та колишнім її чоловіком ОСОБА_9 склалися неприязні стосунки.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_7

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та направити справу до суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_7 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржила.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів визнає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що відповідачка втратили право на користування житловою площею квартири, оскільки з 2005 року по теперішній час не мешкає у квартирі позивачки без поважних причин.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим житлом.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що з 2004 року ОСОБА_12 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 9, 10, 13).

В зазначеній квартирі зареєстровані позивачка, її син ОСОБА_9, колишня дружина сина ОСОБА_6, онук позивачки ОСОБА_11, 2001 року народження ( а. с.11).

22 квітня 2005 року ОСОБА_9, ОСОБА_6 розірвали шлюб між собою (а. с. 12).

З 2005 року відповідачка у квартирі не проживає, житловою площею квартири не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання квартири не сплачує, будь-які її речі в квартирі відсутні.

Вказані обставини визнані ОСОБА_6 в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанції.

Факт не проживання відповідачки в квартирі АДРЕСА_1 у період з 2005 року по 6 липня 2015 року стверджується актом депутата Васищевської сільської ради Харківського району Харківської області від 6 липня 2015 року (а. с. 15).

Крім того, судовим розглядом встановлено, що 24 липня 2015 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_14, змінивши своє дошлюбне прізвище на «ОСОБА_6» (а. с.33).

Від сумісного проживання ОСОБА_14, ОСОБА_6 мають дочку ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а. с.47).

Доказів того, що ОСОБА_7 та її син ОСОБА_9 чинили відповідачці перешкоди у користуванні спірною житловою площею квартири у період з 2005 року по день звернення позивачки з позовом в суд, тобто до 13 серпня 2015 року, матеріали справи не містять.

Не надані такі докази відповідачкою і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Із пояснень ОСОБА_6, наданих в судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що з 2005 року по день звернення позивачки з позовом до суду вона не зверталася з письмовими заявами до суду, органі місцевого самоврядування, правоохоронних органів з приводу перешкоджання їй позивачкою та членами її сім'ї у користуванні спірною квартирою.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що відповідачка з 2005 року без поважних причин не мешкає на спірній житловій площі квартири та обґрунтовано визнав її такою, що втратила право на користування житловою площею квартири АДРЕСА_1.

При вирішенні спору суд визначився з характером спірних правовідносин, правовими нормами, що підлягають застосуванню до них, однак на ряду з цими нормами права, помилково послався й на положення ст. ст. 71, 72 ЖК України, які регулюють правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Вказані обставини не є безумовною підставою для скасування рішення суду, а тому колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання суду щодо вирішення житлового спору із застосуванням положень ст. ст. 71, 72 ЖК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що з 2010 року вона неодноразово приїздила до спірної квартири, однак там нікого не було і попасти в квартиру вона не могла, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів.

Відповідачкою не надано до суду письмові докази які свідчать, що до звернення ОСОБА_7 з позовом в суд, вона намагалася вселитися до спірної квартири, а позивачка та члени її сім'ї чинили їй в цьому перешкоди.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що при вирішенні спору суд не взяв до уваги, що вона має малолітню дочку ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_15, яка народжена відповідачкою у шлюбі з ОСОБА_14, на спірній житловій площі квартири не проживала та не набула права на користування квартирою.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: