У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

з участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - ОСОБА_1, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року встановлено факт проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 01 жовтня 1997 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вказувала, що правовою підставою звернення заявниці ОСОБА_3 до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту, який породжує юридичні наслідки, є необхідність в реалізації її прав на спадкове майно: належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Зазначила, що згідно із роз'яснень Пленуму Верховного суду України у п. 21 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України.

Доводила, що ОСОБА_3 не є особою, права якої щодо спадкування після смерті ОСОБА_5 залежать від встановлення юридичного факту, який породжує юридичні наслідки.

Стверджувала, що суд першої інстанції не врахував, що заявниця ОСОБА_3 звернулася до суду із вимогою в порядку окремого провадження для встановлення обставин, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, тобто для належного оформлення права на спадщину і суд ухвалив рішення в порушення вимог ст. 256 ЦК України.

Зазначила також, що в основу рішення суду, яким встановлено факт спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, покладено показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які повідомили суду лише факт придбання по сусідству житлового будинку і проживання в ньому. Однак, зазначені свідки не підтвердили суду факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім'єю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, підтримання подружніх стосунків, а отже і не доведеним є факт спільного проживання однією сім'єю в розуміння ст.3 СК України.

____________________________________________________________________________________________________

Справа №559/687/15-ц Головуючий в суді І інст. -Юзьвяк Б.Г.

Провадження № 22-ц/787/1123/2015 р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Вказала, що рішення Дубенського міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року ґрунтувалось зокрема і на обставинах які були встановлені рішенням Дубенського міськрайонного суду від 14 серпня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання.

Однак, станом на день ухвалення оскаржуваного судового рішення, рішення суду від 14 серпня 2014 року рішенням Вищого спеціалізованого суду України від 11 березня 2015 року було скасовано і у позові ОСОБА_5 про встановлення факту окремого проживання відмовлено.

Вважала висновок суду про те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з 01 жовтня 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто по день смерті ОСОБА_5 проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет є передчасним, оскільки заявниця не надала доказів на підтвердження цього, хоча відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України їх подання є її обов'язком.

Просила рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_3, зацікавлена особа ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін. При цьому представник пояснив, що встановлення даного факту необхідне його довірительці для оформлення спадщини, як спадкоємця четвертої черги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається з п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, в переліку справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення є категорія справ про встановлення факту проживання однією сімє'ю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_5 між спадкоємцями першої черги, якими є діти покійного від шлюбу з ОСОБА_1 та ОСОБА_10, з якою певний час перед смертю проживав ОСОБА_5, виник та існує спір про право на спадщину, яка відкрилась. На наявність такого спору та незгоду з оскарженим рішенням свідчить подана апеляційна скарга в справі та звернення спадкоємців до нотаріальної контори з заявами про прийняття ними спадщини.

Відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно ч.6 ст.236 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до роз'яснень даних в абз.3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право виявлений в стадії апеляційного провадження, тому згідно ч.1 ст.310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження в справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Хоч в зазначеній статті не має відсилки до ч.6 ст.236 ЦПК України, однак відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України вона підлягає до застосування за аналогією закону.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не може залишатись чинним, підлягає до скасування з залишенням заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, п.4 ч.1 ст.307, 310, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року скасувати, а заяву в справі залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_3, щодо спірного спадкового майна, вона має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: