АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів -Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Перший український експертний центр» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг у розмірі 886,59 грн., 3% річних у розмірі 44,45 грн. та 192,50 грн. - інфляційної складової боргу, разом 1 123,54 грн.

Товариство зазначало, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, отримувала надані позивачем житлово-комунальні послуги, при цьому не належним чином виконувала зобов'язання по їх оплаті, в зв'язку з чим за нею утворилась заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з відповідача з урахуванням нарахованих штрафних санкцій.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» суму заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 1 123,54 грн. 54 коп., яка складається основної заборгованості у сумі 886,59 грн., інфляційної складової у розмірі 192,50 грн., 3% річних у сумі 44,45 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у позові.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідачки підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це було встановлено судом, позивач з жовтня 2012 р. по 14 лютого 2013 року був балансоутримувачем будинку №34-а, по вул. Урлівській, в м.Києві, та здійснював господарську діяльність із утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності району, а також здійснював контроль за додержанням встановленого порядку використання жилих і інших приміщень житлового фонду та виконання громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартириАДРЕСА_1 Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини 3 даної норми Закону передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Тобто, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач до 14 лютого 2013 року був балансоутримувачем вказаного будинку та надавав мешканцям житлово-комунальні послуги, відповідачка в свою чергу отримувала їх, при цьому не добросовісно виконувала зобов'язання по їх оплаті, узв'язку з чим за нею утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги

Як видно з рахунку-попередження та наданих відповідачкою рахунків на сплату комунальних послуг та інших платежів, (а.с.11, 30, 32), позивачка в період з жовтня 2012 р. мала заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка станом на лютий 2013 року складає 886,59 грн. Розмір даної заборгованості відповідачкою ОСОБА_1 не спростовано.

Зі справи вбачається, що 14.02.2013 року житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі акту приймання-передачі від 14.02.2013 р було передано позивачем на баланс ОСББ «Заріччя Урлівське 34-а».

Надані відповідачкою копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг на рахунок ОСББ «Заріччя Урлівське 34-а» за період з січня по лютий 2013 р. не можуть бути доказом належної сплати отриманих послуг, оскільки дані квитанції свідчать про перерахування грошових коштів на користь ОСББ «Заріччя Урлівська 34-а», яке у вказаний період часу не було балансоутримувачем цього будинку, тоді як будинок до 14 лютого 2013 року перебував на балансі та обслуговуванні ТОВ «Перший українській експортний центр». Крім того, відповідачкою не заперечується факт самого споживання житлово-комунальних послуг, наданих позивачем.

Окрім того, рішенням Господарського суду м. Києва від 03.02.2014 р. встановлено, що саме ТОВ «Перший український експертний центр» надавав житлово-комунальні послуги мешканцям зазначеного будинку до 14 лютого 2013 року, і споживачі зобов»язані сплатити позивачу вартість фактично наданих їм житлово-комунальних послуг в спірний період часу, обставини встановлені судовим рішенням у відповідності до ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у якій бере участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, що суду не надано будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про відсутність у відповідачки перед позивачем заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг станом на 14.02.2013 р., та доведено суду й того, що Товариством не надавалися відповідачці ОСОБА_1 послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території у вказаний період. За таких обставин, суд обґрунтовано стягнув з відповідачки на користь ТОВ «Перший український експертний центр» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 886,59 грн., та інфляційну складову у розмірі 192,50 грн., 3% річних у сумі 44,45 грн. відповідно до вимог ст.625 ЦК України, задовольнивши позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача не виникло право вимоги щодо сплати платежів за комунальні послуги, оскільки між сторонами не існувало ніяких договірних стосунків, колегією суддів до уваги не приймаються.

Відповідно до правової позиці, висловленої Верховним Судом України у постанові від 30 жовтня 2013 року, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: