Справа № 369/1042/15ц Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/3458/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 18.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді - Білоконь О.В.,

суддів: Березовенко Р.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості ,-

встановила:

У січні 2015 року ПАТ "Універсал Банк" звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, посилаючись на таке.

Між позивачем та ОСОБА_5 22 лютого 2008 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого договору, ОСОБА_5 отримала у ПАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 126 500 швейцарських франків, строком користування до 10 лютого 2038 року зі сплатою 10,45 % річних.

Позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі шляхом перерахунку коштів на рахунок відповідача.

Однак в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України ОСОБА_5 не виконує взяті на себе зобовязання.

Відповідно до п. 5.2.5. Кредитного договору Банк має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення позичальником порушень протягом 30 календарних днів з дати відправлення Кредитором повідомлення на адресу позичальника з вимогою усунути порушення.

27 серпня 2014 року ОСОБА_5 була направлена вимога про погашення суми заборгованості за кредитним договором, проте вона не сплатила прострочену заборгованість.

Сума заборгованості за кредитним договором станом на 24 грудня 2014 року складає 136 481,33 швейцарських франки, що за офіційним курсом НБУ (курс 1595,32 грн. за 100 шв.фр.) складає 2 177 314,03 гривень 03 коп., з яких: заборгованість по кредиту - 122501,40 шв. франки - еквівалент 1954289,34 гривень; відсотки 13 673,98 шв. франки - еквівалент 218143,76 гривень; підвищені відсотки - 305,95 шв. франки - еквівалент 4 880,93 гривень.

З метою забезпечення виконання зобовязання позичальником за вказаним кредитним договором, 22 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 054-2008-363-Р; 22 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 054-2008-363-Р/1.

У звязку з невиконанням боржником своїх зобовязань за кредитним договором банк, згідно з п. 2.2. договорів поруки, направив 27.08.2014 року лист-вимогу до поручителів. Але, порушуючи п. 2.3. договорів поруки, поручитель не виконав умов договору, суму заборгованості не повернув.

Позивач просив стягнути солідарно на свою користь з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором заборгованість в сумі 136 481,33 швейцарських франки; стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість в сумі 136 481,33 швейцарських франки; стягнути з ОСОБА_5 на користь банку заборгованість в сумі 136481,33 швейцарських франки, що за офіційним курсом НБУ складає 2177314,03 гривень 03 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 054-2008-363 від 22 лютого 2008 року, що складається із заборгованості по кредиту 122501,40 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.12.2014 року складає 1954289,34 гривень, відсотків 13673,98 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.12.2014 року складає 218143,76 гривень, підвищених відсотків 305,95 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24.12.2014 року складає 4880,93 гривень, а всього 136481,33 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ складає 2177 314,03 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ПАТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо поручителів скасувати з підстав неповного зясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зміну банком строку виконання основного зобов»язання і припинення поруки у зв»язку з пропуском банком шестимісячного строку для пред»явлення вимоги до поручителів, оскільки вимога про дострокове погашення боргу від 23 березня 2012 року не є допустимим доказом по справі, вона не направлялась на адресу позичальника, в матеріалах справи відсутні докази отримання позичальником вказаної вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконував належним чином своїх зобовязань перед банком щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, тому заборгованість підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_2 на користь банку.

Рішення суду в цій частині не оскаржується позивачем.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з поручителів, суд першої інстанції виходив з того, що договори поруки припинили свою дію в силу вимог ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки позивачем було змінено строк виконання основного зобовязання на 61-й день з моменту отримання вимоги № 260312704 від 23.03.2012 року, після настання якого протягом наступних шести місяців позивач не пред»являв вимоги до поручителів про виконання зобов'язань, а до суду позивач звернувся лише у січні 2015 року.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ВАТ «Універсал банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 22 лютого 2008 року було укладено кредитний договір № 054-2008-363. Відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_5 отримала у ПАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 126 500 швейцарських франків, строком користування до 10 лютого 2038 року зі сплатою 10,45 % річних.

Відповідно до п. 1.2. даного договору строк кредитування за цим договором становить період по 10 лютого 2038 року включено (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення кредиту визначається умовами цього договору.

Згідно п. 5.2.5. кредитного договору відповідно до статей 525 та 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення кредитором на адресу позивальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальника порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позивальнику повідомлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Позивач виконав свої зобовязання, надавши кредитні кошти у повному обсязі, однак в порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобовязання, у зв»язку з чим утворилась заборгованість у сумі 136481,33 швейцарських франків.

Для забезпечення виконання зобовязання позичальником за кредитним договором, 22 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 054-2008-363-Р.

Для забезпечення виконання зобовязання позичальником за кредитним договором, 22 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 054-2008-363-Р/1.

Згідно п. 1.1. договорів поруки, ст. 553 ЦК України - поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно п. 1.3. договорів поруки поручитель відповідає перед позивачем у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредитного регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору. П. 1.4 договорів поруки передбачено, що поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Ці обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами не оспорюються.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Оскільки укладеним між банком і ОСОБА_5 кредитним договором (п.1.2) визначено строк виконання основного зобов'язання 10 лютого 2038 року (а.с.7), то у разі неналежного виконання позичальником ОСОБА_5 своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення банком як кредитором до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимоги про повернення отриманих у кредит коштів мав би закінчитись 10 серпня 2038 року.

Згідно п. 5.2.5. кредитного договору відповідно до статей 525 та 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення кредитором на адресу позивальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальника порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позивальнику повідомлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Однак банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів і направив позичальнику ОСОБА_2 вимогу № 260312704 від 23 березня 2012 року, про дострокове погашення боргу к у розмірі 127074, 42 швейцарських франка, в якій ПАТ «Універсал Банк» повідомляв про необхідність з моменту отримання цієї вимоги, сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов'язань. У випадку не виконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково, на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги ( а.с.121).

Позичальник факт отримання цієї вимоги не заперечує.

Таким чином, на виконання п. 5.2.5. кредитного договору банк направив на адресу позивальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, які позичальник не виконав і кредитні кошти не повернув, отже банк змінив термін повернення кредиту на 61 день з дати відправлення кредитором позивальнику повідомлення вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто з 23 березня 2012 року.

Оскільки матеріали справи не містять даних про пред'явленням вимоги до поручителів шляхом направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу або пред'явлення до нього позову до 24 грудня 2012 року, а даний позов пред»явлений до суду у січні 2015 року згідно з поштовим штемпелем на конверті (а.с.46), висновок суду про відмову у позові до поручителів у зв»язку із припиненням договору поруки грунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст. 559 ЦК України та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів.

Доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Позивач не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду будь-яких доказів на підтвердження фальшування вимоги банку про дострокове погашення заборгованості від 23 березня 2012 року, посилання апелянта на те, що вказана вимога є проектом спростовується пояснення позичальника про її отримання.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: