Справа № 357/3828/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Жарікова О. В. ,

при секретарі - Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 1, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, мотивуючи його тим, що відповідач являється її батьком. На даний час позивач досягла повноліття. Позивач продовжує навчатися та є курсантом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій з 04.08.2014 року та потребує матеріальної допомоги. Позивач зазначає, що її матеріальне становище не задовільне. Хоча вона знаходиться, згідно довідки з місця навчання, на повному державному забезпеченні, однак, для навчання необхідні особисті індивідуальні речі, яких навчальний заклад не виділяє. Так як у позивача немає коштів, її мати купує їй форму та інші необхідні речі, що підтверджується товарними чеками. В вихідні та святкові дні вона приїжджає додому та перебуває на утриманні матері. Позивач потребує матеріальної допомоги батька, так як її утримує лише мати. Відповідач матеріально її не утримує, і тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь, як на дочку, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до червня 2019 року.

Позивач в відкрите судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним, причини неявки суду не відомі, направила до суду свого представника, згідно договору про надання правової допомоги, яка в відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, направив до суду свого представника, згідно договору про надання правової допомоги, який позовні вимоги не визнав, та просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача зазначив, що відповідач є військовослужбовцем, учасником АТО, має постійний заробіток, але не має можливості платити аліменти позивачу, так як вона знаходиться на повному державному забезпеченні, а він сам хворіє, на утриманні відповідача знаходяться його дружина та мати.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 - відповідач по справі та ОСОБА_3, які перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час між ними розірваний, що підтверджується матеріалами справи. Позивач на даний час являється повнолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про її народження, серії НОМЕР_1, виданим ВРАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області. Згідно копії довідки № 1/91/17/126 від 18.02.2015 року, виданої Військовим інститутом телекомунікацій та інформатизації державного університету телекомунікацій встановлено, що позивач є курсантом даного навчального закладу з 04.08.2014 року та знаходиться на повному державному забезпеченні та навчається до червня 2019 року. Судом, також, встановлено, що відповідач, не надає матеріальної допомоги на утримання дочки.

З матеріалів справи вбачається, що будучи неповнолітньою позивач отримувала консультації з приводу рекомендованого лікування в Київській клінічній офтальмологічній лікарні «Центр мікрохірургії ока», в зв»язку з поганим зором. Однак, докази того, що позивач перебувала на обліку в Білоцерківській дитячій поліклініці, в зв»язку з поганим зором, до суду не надано. Тобто належні докази того, що позивач дійсно хворіє та потребує лікування, в зв»язку з погіршенням зору, до суду не надано. Представник позивача, надала до суду копію з картки ОСОБА_1, де міститься запис від 30.04.2015 року, про те, що позивач в даній клініці проходила огляд та після огляду було встановлено, що вона потребує контактної та очкової корекції очей. Однак, суд вважає поданий доказ неналежним, так як він поданий в порушення вимог ст. 27 ЦПК України, вже після розгляду справи в суді по суті. Відповідно до копії амбулаторної картки № 313 від 18.02.2014 року на ОСОБА_4, яка на той час була неповнолітньою, при огляді її лікарем-окулістом встановлено, що вона має короткозорість обох очей, однак, придатна до служби. До суду не надані докази проходження медичної комісії позивача, чи інші медичні документи, тобто належні та допустимі докази, які б підтвердили чи спростували факт хвороби очей позивача, яка на даний час є повнолітньою та вартості лікування позивача. Тобто до суду не надані докази того, що позивач будучи повнолітньою дійсно потребує лікування. Надана до суду представником позивача копія замовлення від 17.03.2015 року про покупку лінз та розчину до лінз не доводить той факт, що вони купувалися для позивача, так як замовником являється ОСОБА_3 - її мати. Докази того, що ОСОБА_3 не знаходиться на обліку у лікаря-окуліста та що вказані лінзи та розчин не купувалися для її потреб до суду не надано.

Представник позивача та свідок ОСОБА_3 зазначили в судовому засіданні, що мати позивача ОСОБА_3 купує позивачу для навчання багато необхідних речей, в тому числі форму, берці, футболки, канцтовари, речі індивідуальної гігієни, а, також, продукти харчування, так як в навчальному закладі позивач отримує недостатнє харчування. До суду надані копії товарних чеків та квитанцій про покупку даних речей, однак, в даних копіях відсутні дані про покупця речей. Крім того, копії товарних чеків від: 10.09.2014 року, 11.09.2014 року, 11.11.2014 року, 10.01.2015 року датовані датами, коли позивач була неповнолітньою і на її утримання з відповідача на користь її матері ОСОБА_3 стягувалися аліменти. Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила пояснення свідка ОСОБА_3 щодо покупки речей та одягу для позивача, однак, вказала, що про все це вона знає зі слів самої ОСОБА_3. Останній раз позивача вона бачила лише влітку 2014 року. Ні позивачем ні представником позивача до суду не надано докази того, що позивач хоча і знаходиться на повному державному забезпеченні, однак, держава її не забезпечує всім необхідним. До суду не надано докази звернення позивача до керівництва навчального закладу щодо неналежного її забезпечення. Згідно довідки заробітної плати (грошового забезпечення) за № 13/182/91 від 29.04.2015 року Військового інституту телекомунікацій та інформатизації державного університету телекомунікацій встановлено, що позивач отримує крім повного державного забезпечення ще й грошове забезпечення, тобто стипендію.

Судом встановлено, що відповідач 04.11.2003 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище - Богдан, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_2, виданим 04.11.2003 року відділом РАГС Білоцерківського міського управління юстиції Київської області. Відповідач працює, є військовослужбовцем, учасником АТО, з 31.03.2015 року по 10.04.2015 року знаходився на обстеженні та лікуванні в Головному військово-медичному клінічному центрі, на його утриманні фактично перебуває його дружина ОСОБА_7, яка має хронічні захворювання та періодично проходить лікування в медичних закладах та його мати ОСОБА_8, яка після смерті чоловіка проживає одна. Вказане підтверджується поясненнями представника відповідача та матеріалами справи. Згідно довідки ВЧ А0105 за № 116/43 від 16.04.2015 року, де проходить службу відповідач встановлено, що він отримує заробітну плату. Як зазначив представник відповідача, дану заробітну плату відповідач отримує не лише як військовослужбовець, але і в зв»язку з тим, що є учасником АТО. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що у відповідача відсутні кошти, які б він міг надавати позивачу на додаткові її витрати, в зв»язку з зазначеними обставинами. Зазначив, що позивач не зверталася до відповідача щодо надання їй матеріальної допомоги. Представник відповідача вважає, що відповідач не повинен сплачувати на користь позивача, яка є повнолітньою, аліменти на навчання, так як вона знаходиться на повному державному забезпеченні, а також, отримує стипендію.

Згідно ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до вимог ст. 201 СК України до відносин, що випливають із обов»язків батьків утримувати повнолітніх дітей, не застосовуються норми ст. 185 СК України, що регулюють відносини по обов»язку батьків брати участь у додаткових витратах на утримання дітей, які викликані особливими обставинами (розвитком здатностей дитини, хворобою, каліцтвом).

Позивач навчається в вищевказаному навчальному закладі та знаходиться на повному державному забезпеченні, та отримує стипендію. Крім того, участь в її додатковому утриманні приймає її мати ОСОБА_3. Якщо позивач і потребує покупки яких-небудь речей чи додатково продуктів харчування, то кошти на вказане є додатковими витратами, так як зазначено в рішенні суду, вона знаходиться на повному державному забезпеченні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, як особа, яка є повнолітньою та продовжує навчання до досягнення 23 років, на цей час потребує кошти на додаткові витрати, а не кошти, пов»язанні з її навчанням, так як перебуває на повному державному забезпеченні. Крім того, позивача періодично утримує її мати. У батька позивача на даний час не має можливості надавати таку допомогу, в зв»язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, суд вважає, що даний позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 198-201 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Жарікова