ЄУН № 389/1685/15-ц
Провадження № 2/389/364/15
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2015 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого-судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання видалити дерева та відшкодування моральної шкоди, -

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобовязання виконати рішення Знамянського виконкому про видалення дерев, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вказав, що проживає АДРЕСА_1 в м. Знамянка Кіровоградської області. Власником сусіднього будинку № 22 по цій же вулиці є відповідач. Так, на сусідній земельній ділянці висаджено три дерева кизил на відстані 2,8 м від належного йому будинку і одне дерево породи калина на відстані 3 м. Відстань вказаних дерев до належного йому будинку не відповідає вимогам встановленим ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». Знамянським міськвиконкомом сусідку зобовязано видалити дерева, однак нею відповідне рішення ігнорується. В свою чергу, він проживає у глиняному будинку, якому понад сто років, побудованому на насипному шлаці, без фундаменту. Рівень землі на земельній ділянці ОСОБА_2 на один метр нижче основи належного йому будинку і відмостки. Вказані дерева затіняють вікна, стіни і відмостку. В стінах і кутах зявились тріщини, з-під вікна обвалилась глина. Через гілки дерев не проникає сонце і відповідно стіни і відмостка після дощів не мають змоги просохнути. Коріння дерев проникає під відмостку будинку, земля осипається і відмостка постійно крениться в сторону ділянки сусідки, а у разі якщо відмостка сильно накрениться і відійде від стіни, то можуть завалитися стіни. Протягом 10 років просить сусідку видалити дерева, однак вона вирішити це питання добровільно не бажає.

Позивач у судовому засіданні вимоги уточнив, відмовився від вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, просив суд зобовязати відповідача ліквідувати спірні дерева та стягнути з неї моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Представник відповідача позов не визнав. Вказав, що позивач в принципі може самостійно видалити коріння дерев, яке проникає на його ділянку. Спірні дерева є дуже цінними, висаджені близько 30 років тому. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження факту руйнації належного йому будинку внаслідок розростання коріння. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди взагалі не обгрунтовані. Просив відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено, що сторони є сусідами, їх земельні ділянки межують між собою, позивач проживає у АДРЕСА_2, який належить йому на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 23.01.2002 року, а відповідач є власником будинку № 24 по цій же вулиці, що належить їй також на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 18.11.2004 року.

У судовому засіданні зясовано, що на земельній ділянці відповідача практично на межі ростуть дерева, з приводу яких виник даний спір, а саме дерево породи кизил та дерево породи калина.

Крім того, на підставі листа виконавчого комітету Знамянської міської ради від 04.12.2014 року (а.с. 4) судом зясовано наступне.

Розпорядженням міського голови від 10.11.2014 року № 193 «Про створення комісії з обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3» створено відповідну комісію. 11 листопада 2014 року було здійснено комісійне обстеження присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, та сусідньої присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, з метою визначення відстаней від зовнішньої стіни будинку, у якому проживає позивач, до зелених насаджень на сусідній присадибній ділянці за адресою: АДРЕСА_2

Членами комісії здійснено вимірювання відстаней від осей стовбурів зелених насаджень породи кизил та калина, які розташовані на присадибній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 до зовнішньої стіни будинку позивача. Встановлено, що відстань від осі дерева породи калина до зовнішньої стіни будинку № 24 становить 2,8 м, від осі дерева породи калина 3,0 м. Враховуючи те, що відстані від зовнішньої стіни будинку № 24 до осі стовбура одного дерева породи кизил та осі стовбура одного дерева породи калина не відповідають нормам, визначеним згідно ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» та наказу Мінбуду України від 10.04.2006 року № 105 «Про затвердження Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України», виконавчий комітет Знамянської міської ради звернувся листом від 04.06.2014 року до власниці будинку № 22 ОСОБА_2 з рекомендацією видалити одне дерево породи кизил та одне дерево породи калина.

У судовому засіданні зясовано, що відповідачем вказані рекомендації не виконано. Факт розташування одного дерева кизилу та одного дерева калини на зазначених відстанях представником відповідача не оспорюється. Факт розташування дерев породи кизил на відстані, що не відповідають визначеним нормам, у кількості саме трьох штук, на які вказує позивач, останнім не підтверджено.

Відповідно до п. 5.12 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань від зовнішньої стіни будинку до осі стовбура дерева повинна становити 5 м, а до осі чагарника 1,5 м. Вказані норми затверджено наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року № 44.

В свою чергу, представник відповідача хоч і вказує на те, що спірні дерева висаджені дуже давно, близько 30 років тому, а тому на них не розповсюджується дія зазначених ДБН, прийнятих вже після того як дерева були висаджені, однак обставини щодо конкретної давності висадки дерев, у судовому засіданні ним не доведено.

На думку суду доводи позивача щодо руйнування належного йому будинку внаслідок розрастання коренів і гілля спірних дерев, внаслідок чого в тому числі відсутня можливість забезпечення проникнення достатньої кількості сонячного світла з метою природного осушення стін його будинку після опадів заслуговують на безперечну увагу, враховуючи при цьому вік, стан і особливості побудови, належного йому будинку.

Згідно ст. 105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перешкодою у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Як вбачається зі змісту вимог ст. 109 ЗК України, дерева, які стоять на межі суміжних земельних ділянок, а також плоди цих дерев належать власникам цих ділянок у рівних частинах. Кожен із сусідів має право вимагати ліквідувати дерева, які стоять на спільній межі. Витрати на ліквідацію цих дерев покладаються на сусідів у рівних частинах. Сусід, який вимагає ліквідації дерев, які стоять на спільній межі, повинен один нести витрати на ліквідацію дерев, якщо інший сусід відмовляється від своїх прав на дерева. Вимога на ліквідацію дерев (кущів) виключається, якщо вони служать межовими знаками і залежно від обставин не можуть бути замінені іншими межовими знаками.

Виходячи з вищевикладеного, вимоги про ліквідацію дерев можуть пред'являтися у разі їх знаходження на спільній межі і лише в тому випадку, якщо вони не є межовими знаками і залежно від обставин не можуть бути замінені іншими межовими знаками. В інших випадках застосовуються вимоги ст. 105 ЗК України. Тобто саме статтею 105 ЗК України врегульовано питання щодо наслідків проникнення на земельну ділянку гілок і коренів дерев з однієї земельної ділянки на іншу.

Таким чином закон наділяє позивача правом відрізати корені дерев, які проникають із сусідньої земельної ділянки, враховуючи, що таке проникнення створює йому перешкоди. Водночас на думку суду таким шляхом проблема руйнації будинку внаслідок розростання коріння скоріше за все остаточно вирішена не буде внаслідок подальшого проростання коріння з часом або не зможе бути вирішена з технічної точки зору, враховуючи розташування відмостки біля будинку позивача.

З урахуванням вимог справедливості, розумності, здорового глузду, пріоритет беззаперечно мало б бути віддано позивачу, оскільки шкода від руйнування будинку, що є постійним і єдиним місцем проживання є не зрівняно більшою від шкоди, що буде завдана ліквідацією дерев, хоч якими б цінними ягодами вони не плодоносили.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали фотоілюстрацій за місцем знаходження будинків сторін та спірних дерев та враховуючи те, що позивачем на підтвердження факту руйнування належного його будинку внаслідок розростання коріння дерев з ділянки відповідача, до суду на жаль не представлено жодного доказу, хоча в силу положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень - у суду наразі відсутні підстави для задоволення позову у частині зобовязання відповідача ліквідувати дерева.

Позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають, виходячи з їх необгрунтованості та недоведеності ні в частині розміру заявленої шкоди, ні в частині самого факту її завдання та перш за все внаслідок того, що вони є похідними від першочергової вимоги про ліквідацію дерев.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути особливу увагу відповідача на те, що в силу вимог статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. А тому суд зауважує, що з урахуванням вимог щодо добросусідства відповідачу було б доцільно переглянути своє бачення цього питання та зваживши на доводи позивача все ж таки спробувати вирішити цей спір мирним шляхом, ліквідувавши дерева, при цьому усвідомлюючи дійсний пріоритет цілісності будинку позивача над її деревами.

Керуючись ст.ст. 103-109 ЗК України, ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд,-

Вирішив :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання видалити дерева та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова