У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2015 року за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними ухвалами, ОСОБА_2 звернувся до суду із касаційною скаргою, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарги, правильно встановили обставини справи та дослідили матеріали виконавчого провадження, дійшовши обґрунтованого висновку щодо правомірності дій державного виконавця під час виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, оскільки державним виконавцем 18 вересня 2013 року була направлена вимога боржнику бути присутнім 26 вересня 2013 року для проведення виконавчих дій з опису та арешту майна, за результатами яких було складено акт, з яким ОСОБА_2 02 жовтня 2013 року ознайомився, про що свідчить його власноручний підпис на відповідній заяві; при цьому судом апеляційної інстанції правильно зазначено про те, що висновок суду першої інстанції щодо пропуску заявником процесуального строку, встановленого ст. 385 ЦПК України, за відсутності його заяви, не впливає на правильність висновків суду по суті скарг.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних ухвал не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових ухвал.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2015 року за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М.Мазур