Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді Тимченко О.В.

при секретарі Дружицькій Н.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Подгрушко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищеозначеним позовом.

В судове засідання позивач не з"явився. Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що 23.03.2005 року у приміщенні Новотроїцького відділення ХОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" його довіритель передав працівнику банку ОСОБА_5 грошові кошти на суму 7550 грн для оформлення депозитного вкладу. Однак вона привласнила дані кошти,на рахунок банку їх не внесла,про що йому стало відомо з листа банку 17.08.2007 року.

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року із змінами,внесеними апеляційною інстанцією від 22 липня 2014 року, Фисенко та інша працівниця засуджені за розкрадання, в тому числі і його, коштів при виконанні своїх службових обов"язків.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року у цивільній справі за його позовом до ПАТ "Райффайзен банк "Аваль" про відшкодування матеріальної шкоди в порядку перегляду рішення за нововиявленими обставинами розглянуто питання про стягнення 6500 гривнівзавданої його довірителю шкоди, решта вимог про стягнення збитків не могла бути розглянута відповідно до вимог законодавства про розгляд вимог за нововиявленими обставинами,тому він вимушений звернутися до суду про стягнення збитків,оскільки він має право на відшкодування шкоди в розмірі на момент розгляду справи.

6500 гривнів за означеним рішенням він отримав 20 лютого 2015 року.З моменту внесення коштів до банку і їх привласнення,внаслідок інфляційних процесів вони знецінилися,тому просить стягнути 7189 грн компенсації внаслідок знецінення коштів від інфляції та 15000 гривень моральної шкоди,що полягає в душевних стражданнях особи похилого віку,якою є позивач 1937 року народження від втрати його майна.

Представник відповідача Погрушко О.В. позовні вимоги не визнала і пояснила,що позивач ОСОБА_3,вимагаючи відшкодування моральної і матеріальної шкоди пропустив строк позовної давності,оскільки виходячи з листа банку,який отримав 17.08.2007 року він з цієї дати знав,що його право порушене.

Стягнення матеріальної і моральної шкоди не є грошовим зобов"язанням,тому до його вимог не можуть бути застосовані наслідки ст.625 ЦК України про стягнення три відсотка річних та індексу інфляції. Завдана шкода визначена вироком суду при засудженні винуватих осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6,вона встановлена у розмірі 6500 грн і за рішенням суду позивач ОСОБА_3 їх отримав. Моральну шкоду теж не може бути стягнено з відповідача за пропуском строку позовної давності та у зв"язку з тим,що вимогами ст.1172 ЦК України чи іншим законодавством не передбачено,що при завданні шкоди працівниками установи, вона відповідає ще й за моральну шкоду.

Позивач не сплатив судовий збір,тому вважає,що повинен бути наданий строк для сплати судового збору і тільки в разі його сплати може бути прийняте рішення по розгляду спору по суті.

Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи слід прийти до наступних висновків.

Виниклі правові відносини є цивільними,регулюються ст.ст.1172,1192 ЦК України відповідно до яких юридична…особа відшкодовує шкоду,завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових/службових/ обов"язків.

До окремої групи зобов"язальних правовідносин відносяться не договірні зобов"язання,що виникають у зв"язку із завданням особі майнової чи немайнової шкоди, внаслідок неправомірних діянь іншої особи,що в юридичній літературі називаються деліктними.Характерною особливістю зобов"язання є те,що воно завжди є позадоговірним, навіть у тому випадку,якщо суб"єкти цього зобов"язання перебувають між собою у договірних відносинах,але шкода потерпілому завдана такою поведінкою заподіювача,яка не охоплюється змістом договору та межами його обов"язків як контрагента за договором. Вина заподіювача презюмується.За правилами ст.1192 ЦК України розмір збитків,що підлягають відшкодуванню потерпілому,визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.У ст.ст. 16,22 ЦК закладений принцип повного відшкодування шкоди.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-113цс14 про стягнення сум інфляційних втрат на 3% річних за несвоєчасне виконання судового рішення зазначено,що відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов"язанням, а в разі порушення грошового зобов"язання боржник,який прострочив його виконання на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст.61 ч.1 ЦПК України обставини,визнані сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі,не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами,що 23.03.2005 року працівник Банку "Аваль" ОСОБА_5 прийняла від позивача вклад на суму 7550 грн.Означені кошти на рахунок не внесла а умисно розтратила,передавши начальнику Новотроїцького відділення ХОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" ОСОБА_6Після виявлення злочину банком в добровільному порядку повернуто ОСОБА_1 частину грошей, а решта добровільно не поверталася тривалий час до 20 лютого 2015 року.

Вищезазначене встановлено судовим рішенням, а саме вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року із змінами,внесеними ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року,яким означені працівники засуджені за ч.5 ст.191 КК України. Суди визнали,що особи вчинили розкрадання коштів, в тому числі позивача, при виконання своїх службових/трудових/ обов"язків під час перебування на посадах у відповідача.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до банку про відшкодування матеріальної шкоди стягнуто на користь його 6500 грн і 20 лютого 2015 року позивач отримав 6500 грн.

Зазначеними рішеннями встановлені певні факти та обставини,що мають преюдиційне значення в цій справі,визначена особа, відповідальна за завдану позивачеві матеріальну шкоду,отже є підстави для стягнення на користь ОСОБА_3 у повне відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів вказану в позові суму 7189 грн,враховуючи те,що інфляція за період з 01.04.2005 року по 01.02.2015 року становила 110,6% від 6500 гривень шкоди,що обчислена відповідно до вищезазначених Держстатом України індексів інфляції за вказаний в позові період.

За вищевказаними рішеннями судів суб"єкта відповідальності зобов"язано до сплати грошей, тому це зобов"язання слід визнати грошовим зобов"язанням, виходячи з Правової позиції Верховного Суду України,викладеної в постанові від 01 жовтня 2014 року в справі 6-113цс14,наведеної вище.

Позовну вимогу про стягнення моральної шкоди на суму 15000 гривень,слід відхилити,оскільки вимогами ст.1172 ЦК України стягнення її не передбачено та позивачем не надано доказів завдання моральної шкоди.

До такого висновку суд прийшов опираючись на роз"яснення,що наведені в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди,що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами,введеними у дію в різні строки,суду необхідно в кожній справі з"ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати,якими правовими нормами вони регулюються ,чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин,коли набрав чинності законодавчий акт,що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках,та коли були вчинені дії,якими заподіяно шкоду".

Стосовно заперечень відповідача проти позову з приводу того,що позивач ОСОБА_3 пропустив строк позовної давності,то суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня,коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу,яка його порушила.

Представник відповідача посилається на те,що, позивач ОСОБА_3 довідався про порушення його права з 17.08.2007 року,що вбачається з листа банку до нього і що він з вимогою про захист порушеного права звернувся 12.03.2015 року,подавши даний позов.

Однак з такими висновками погодитися не можна,оскільки з вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року із змінами від 22 липня 2014 року ,що має преюдиційне значення, вбачається,що позивач ОСОБА_3 визнаний потерпілим,подавав позов про стягнення завданої шкоди,що доводить той факт,що він своєчасно порушив вимогу про захист свого порушеного права.

Виходячи з принципу повного відшкодування завданої шкоди,на який вказано вище,суд вважає,що вимоги позивача,подані після листа банку, слідчому органу про стягнення шкоди взагалі,включають в себе і вимоги про стягнення збитків,усіх видів шкоди,завданої йому у зв"язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Суд відкрив провадження про справі 13 березня 2015 року,враховуючи те, що до п.6 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільняється від сплати судового збору за подання позову про відшкодування шкоди,яка включає в себе і збитки від знецінення коштів внаслідок інфляції,завданої внаслідок вчинення злочину проти неї.

Крім того,несплата судового збору після відкриття провадження не тягне за собою залишення позову без руху,за таких обставин на підставі вимог ст.82 ЦПК України витрати стягуються за судовим рішенням у справі.

На підставі вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243-60 грн слід покласти на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору. При визначенні, яку суму судового збору слід стягнути з відповідача, суд виходив з того,що позов слід задовольнити на суму 7189 грн. Ставка судового збору 1 % від суми на яку слід задоволити позов, але не менше 243-60 грн.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.208,212-215,218 ЦПК України

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ "Раффайзен банк"Аваль" про стягнення матеріальної,моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" вул.Лєскова9 м.Київ на користь ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця АДРЕСА_1 7189/сім тисяч сто вісімдесят дев"ять/ гривень на повне відшкодування завданої матеріальної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 15000 гривень відмовити.

Стягнути ПАТ "Райффайзен Банк "Аваль" в дохід держави судовий збір 243 грн 60 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Херсонського апеляційного суду через Новотроїцький районний суд Херсонської області в строк 10 діб.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подання апеляційної скарги - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Суддя ______________ О.В. Тимченко