У Х В А Л А

15 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Оніпко О.В., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: ОСОБА_1 і його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Здолбунівського районного суду від 19 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Здолбунівського районного суду від 19 листопада 2014 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено: накладено арешт на все рухоме майно, що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю АДРЕСА_2, яке знаходиться у нього або в інших осіб.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликався на порушення судом норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про те, що обраний спосіб забезпечення позову перешкоджатиме його господарській діяльності, оскільки він є підприємцем.

Крім того, залишено без уваги вимоги ст. 209 ЦПК України і постанову Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову". В порушення цих роз'яснень суд не вмотивував обґрунтованість забезпечення позову, а також зробив необ'єктивний висновок про те, що невжиття забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову - про відмову позивачу в забезпеченні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, правильно з'ясувавши, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір з приводу спільного сумісного майна подружжя, обґрунтовано виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому з цією метою наклав арешт на все зареєстроване за відповідачем рухоме майно.

Проте з обраним заходом забезпечення позову погодитися не можна.

Як установлено матеріалами справи, на вирішенні Здолбунівського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Предметом спору є право власності на автомобіль "Mercedes Benz 609 D", автомобіль "DAF 95360", автомобіль "Volkswagen Vento", автомобіль "Volkswagen Transporter", автомобіль "Man", автомобіль ""DAF", причепи "Schnutz" і "Orten", гараж площею 100 кв.м. в м. Здолбунів по АДРЕСА_3, та двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с. 3-5).

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вбачається, що при встановленні відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам, слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що є підприємцем. Обраним забезпеченням позову - арештом створюються перешкоди у користуванні належним йому автотранспортом, яким здійснюються перевезення вантажу, в т.ч. і такого, що швидко псується. Зокрема, працівники дорожньо-постової служби органів міліції неодноразово зупиняють автомобілі, а встановивши, що транспортний засіб знаходиться під арештом, тривалий час з'ясовують його причини. В зв'язку з цим відбувається простій товару, існує загроза його псування і заподіяння збитків.

Крім того, такі дії перешкоджають й належній та якісній роботі водіїв, що перебувають з ним у трудових відносинах.

Тому за таких обставин співмірним видом забезпечення позову у спірних правовідносинах є заборона відчуження рухомого майна, яке належить ОСОБА_1, а не його арешт, внаслідок якого створюються відповідачу перешкоди у здійсненні підприємницької діяльності.

При цьому колегія суддів ураховує, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Підставою для зміни оскаржуваної ухвали відповідно до п. 2 ст. 312 ЦПК України є помилкове формулювання судом першої інстанції суті процесуальної дії при правильному вирішенні питання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Резолютивну частину ухвали Здолбунівського районного суду від 19 листопада 2014 року змінити, виклавши в такій редакції:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю АДРЕСА_4) відчуження на час вирішення справи по суті належного йому на праві власності рухомого майна, а саме:

- автомобіля "Mercedes Benz 609 D" (1990 року випуску, д.н. НОМЕР_2);

- автомобіля "DAF 95360" (1996 року випуску, д.н. НОМЕР_3);

- автомобіля "Volkswagen Vento" (1993 року випуску, д.н. НОМЕР_4);

- автомобіля "Volkswagen Transporter" (д.н. НОМЕР_5);

- автомобіля "DAF" (д.н. НОМЕР_6);

- автомобіля "Man" (д.н. НОМЕР_7);

- причепа "Schnutz" (д.н. НОМЕР_8);

- причепа "Orten" (1996 року випуску, д.н. НОМЕР_9).

В решті ухвалу суду першої інстанції (в частині висновків про обґрунтованість забезпечення позову) залишити без змін.

Головуючий: Судді: