Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О.,Мазур Л.М., Юровської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом першого заступника прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Концерну «Військторгсервіс», ОСОБА_6, треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області, Фонд державного майна України, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович, Рівненська міжрегіональна універсальна товарно-майнова біржа «Прайс», товарна біржа «Київська агропромислова біржа», про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, за касаційною скаргою Міністерства оборони України, яке діє через представника Поповича Юрія Івановича, на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року перший заступник прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, Міністерства оборони України звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29 грудня 2011 року, укладений між Концерном «Військторгсервіс» в особі філії «Управління Західного оперативного командування» та ОСОБА_6

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник Міністерства оборони України, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 09 грудня 2011 року між Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування» Концерну «Військторгсервіс» СвідерськогоГ.М., який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.А. 08 жовтня 2010 року за реєстровим № 3574, та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавець відчужив на користь та у власність покупця на підставі протоколу продажу державного майна, що перебуває на балансі Концерну «Військторгсеріс» від 06 грудня 2011 року приміщення магазину загальною площею 225,1 кв. м, вартістю 934 594,80 грн, розташованого по АДРЕСА_1.

04 жовтня 2004 року Міністерством оборони України в особі міністра було уповноважено начальника Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України Пукіра П.Н. на представництво майнових та інших немайнових інтересів Міністерства оборони України, зокрема, з правом надання від імені Міністерства оборони України підприємствам (установам) військової торгівлі висновків (дозволів) на укладення договорів, які не заборонені чинним законодавством, з питань розпорядження майном, що закріплене за ними на праві господарського відання, у зв'язку з чим йому видано відповідну довіреність від 04 жовтня 2004 року № 220/2071 зі строком дії до 01 жовтня 2007 року.

На реалізацію наданих вказаною довіреністю повноважень начальник Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України ПукірП.Н. 18 жовтня 2004 року надав начальнику державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування» Свідерському Г.М. дозвіл на відчуження нерухомого майна -нежитлового приміщення магазину, загальною площею 225,1 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1.

31 січня 2006 року наказом Міністра оборони України № 47 про реорганізацію Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України, припинено діяльність Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України, реорганізувавши його шляхом приєднання до державного господарського обʼєднання «Військторгсервіс», визначивши останнє правонаступником всіх майнових прав та обовʼязків Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України.

05 квітня 2007 року наказом Міністра оборони України № 135 про реорганізацію державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування» припинено діяльність державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування», реорганізувавши його шляхом приєднання до Концерну «Військторгсервіс», визначивши останнє правонаступником всіх майнових прав та обовʼязків державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування».

Спірний договір купівлі-продажу був укладений за результатами проведення публічних торгів, переможцем яких став ОСОБА_6, який отримав право на придбання нерухомого майна, що стверджується підсумковим протоколом продажу державного майна, що перебуває на балансі Концерну «Військторгсеріс» від 06 грудня 2011 року.

Нерухоме майно, яке було предметом оспорюваного договору, на момент його укладення було власністю держави в особі Міністерства оборони України та знаходилось на праві господарського відання Концерну «Військторгсервіс», що передбачено пунктом 7.3. статуту Концерну.

Здійснюючи право господарського відання, Концерн володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою органу управління майном у випадках, передбачених чинним законодавством України. При цьому відчуження основних фондів Концерну здійснюється ним лише за попередньою згодою органу управління майном і, як правило, на конкурентних засадах, відповідно до чинного законодавства України (пункти 7.3, 7.5. статуту Концерну).

Міністерство оборони України як власником майна надало згоду (дозвіл) на відчуження нежитлового приміщення по АДРЕСА_1.

Також судами було встановлено, що до чинного на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 29 грудня 2011 року законодавства для продажу державного майна суб'єкт господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, повинен був одержати дозвіл власника майна на його відчуження, який був би погоджений із Фондом державного майна України, однак таке погодження при відчуженні було відсутнє.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно виходив із того, що при укладенні договору купівлі-продажу та його посвідченні в нотаріальному порядку повноваження продавця були перевірені нотаріусом, про що зазначено в самому договорі, а тому відповідач не знав та не міг знати про те, що представник продавця, який підписав вказаний договір, - Свідерський Г.М. не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для відчуження майна, а тому ОСОБА_6 є добросовісним набувачем. Також суди обґрунтовано вказали, що визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України», яке відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська