Ухвала

іменем україни

04 грудня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Писана Т.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення,

в с т а н о в и в:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року, позов задоволено. Вселено ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати та закрити провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судами встановлено, що спірна квартира була отримана позивачем на сім'ю з чотирьох осіб і в подальшому була приватизована ними в рівних частках по ј за кожним.

ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 (своєму сину) ј частину даної квартири.

Наявність іншого майна (житла) у позивача судами не встановлено.

На момент розгляду справи у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач і відповідач.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2008 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та вселення, було затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої сторони домовились щодо їх спільного проживання та користування вказаною квартирою.

За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності й надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на користування спірною квартирою, іншого житла він не має і питання про припинення права на користування жилим приміщенням або виселення позивача власником квартири не порушувалося.

Таким чином місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову, вирішивши справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими та справедливими

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.О.Писана