Справа № 755/1323/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування шокди, завданої каліцтвом, до відповідачів - ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.06.2012 р. приблизно о 11 год. 25 хв. на перехресті вулиць Садової і Лугової в районі буд. № 4, що по вул. Луговій в м. Києві вантажним автомобілем «Камаз 55111», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 на неї було скоєно наїзд, внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження.

Власником транспортного засобу є ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» за Полісом АА 4680602.

В результаті вказаної ДТП позивачу було ампутовано нижню третину правої гомілки, також, дана подія призвела до загострення цукрового діабету, на який хворіла позивач.

Постановою від 27.08.2012 р. кримінальну справу, порушену за фактом вищевказаної ДТП, було закрито.

05.03.2014 р. позивач звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про страхове відшкодування, загальний розмір якого становить 98 113,96 грн. і складається зі шкоди, повязаної з лікуванням, моральної шкоди, шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності та постійним доглядом, проте, 01.08.2014 р. на її картковий рахунок надійшли кошти в сумі 26 246,04 грн.

При цьому, без задоволення залишилися вимоги позивача щодо відшкодування шкоди, повязаної з лікуванням у розмірі 6 867,92 грн., моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Враховуючи те, що позивач весь залишок свого життя потребуватиме стороннього догляду, просила також виплатити їй одноразову компенсацію в розмірі 60 000,00 грн., яка відповідає залишку ліміту відповідача ПрАТ «СК «Провідна»», проте, вказана вимога заяви також була залишена відповідачем без задоволення.

Оскільки позивач звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про страхове відшкодування 05.03.2014 р., однак, грошові кошти відповідачем ПрАТ «СК «Провідна»» були виплачені лише 01.08.2014 р. та не в повному обсязі, позивач просить стягнути пеню за прострочення виплати страхового відшкодування згідно наданого нею розрахунку - в розмірі 10 355,37 грн. за період з 04.06.2014 р. по 22.12.2014 р.

Додатково позивач зазначила, що, оскільки її каліцтво було спричинене джерелом підвищеної небезпеки з вини водія ОСОБА_2, то вважає доцільним просити відшкодування витрат на сторонній догляд за рахунок відповідача ОСОБА_2 у розмірі 50 000,00 грн. та стягнути з нього моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача -1 ПрАТ «СК «Провідна» позовні вимоги не визнав, про що до суду надав письмові заперечення, що містяться у матеріалах справи.

Відповідач-2 ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, оскільки не вважає себе винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать відповідні документи в матеріалах справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.06.2012 р. приблизно о 11 год. 25 хв. на перехресті вулиць Садової і Лугової в районі буд. № 4, що по вул. Луговій в м. Києві вантажним автомобілем «Камаз 55111», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 було скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка отримала тілесні ушкодження.

Як вбачається з постанови про закриття кримінальної справи від 27 серпня 2012 року, в діях водія ОСОБА_2 порушень Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному звязку з даною дорожньо-транспортною пригодою і вказували б на присутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не вбачається. Досудове слідство прийшло до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. (а.с.5-7).

Згідно ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов"язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України та п. 4 Постанови Пленуму ВССУ №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р., коли завдання шкоди було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала незалежно від наявності вини, а відсутність складу злочину, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Отже, доводи представника позивача про те, що обовязок відшкодувати потерпілому шкоду в результаті ДТП виникає незалежно від вини, але уз урахуванням того, що транспортний засіб є забезпеченим в силу вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, є обгрунтованими.

Відповідно, шкода, заподіяна каліцтвом, підлягає стягненню із страховика (відповідача-1 ПрАТ «СК «Провідна») та особи, яка її завдала (відповідача-2 ОСОБА_2).

Судом встановлено, що власником вантажного автомобіля «Камаз 55111», д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «Провідна» за Полісом АА 4680602.(а.с.8).

Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку.

Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно пунктів 24.1, 24.3 ст. 24 Закону №1961-IV в редакції від 18.09.2011, яка діяла на день настання страхового випадку, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Як вбачається з заяви про страхове відшкодування, 05.03.2014 р. до ПрАТ «СК «Провідна»» із заявою про виплату страхового відшкодування звернулася представник позивача ОСОБА_6, в звязку з чим страховиком було зареєстровано страхову справу. Додатково, представником позивача було додано ряд документів, якими заявник обґрунтовувала свої вимоги. (а.с.14).

Частиною першою ст. 60 ЦПК України на кожну сторону покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п. 24.3 ст. 24 Закону №1961-IV, витрати у зв'язку з лікуванням потерпілого мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я від 26 липня 1999 року № 184 «Про затвердження форм облікової статистичної документації, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів» обов'язковою документацією, що використовується в стаціонарах лікувально-профілактичних закладів, зокрема, є форма №003/о «медична карта стаціонарного хворого», форма № 003-4/о «листок лікарських призначень», форма № 005/о «листок реєстрації переливання трансфузійних рідин» тощо.

Зазначена документація являється основними медичними документами стаціонару, які заповнюються на кожного хворого, ведеться у всіх лікарнях, стаціонарах диспансерів, клініках ВУЗів та НДІ, а також санаторіях.

Дані медичної карти стаціонарного хворого дають можливість контролювати правильність організації лікувального процесу і використовуються для видачі довідкового матеріалу за запитами відомчих закладів (суд, прокуратура, експертиза, тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «СК «Провідна»» склало страховий акт № НОМЕР_1 та перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 26 246,04 грн., про що ОСОБА_1 було повідомлено листом № 17-05/8626 від 15.07.2014 р.

Зазначені факти про надання коштів не заперечувалися стороною позивача, тому, за вимогами ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Щодо витрат на придбання позивачем лікарських препаратів на суму 6 867,92 грн. та правових підстав для їх відшкодування з відповідача-1 , судом встановлено, що згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 15431 від 29.08.2012 р., ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні у ендокринологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 1 з 02.06.2012 року по 29.08.2012 року з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку.(а.с. 10).

У день виписки з ендокринологічного відділення ОСОБА_1 була направлена до відділення клінічної імунології, що підтверджується випискою з історії хвороби №15743 із зазначенням того, що хворіє з червня 2012 року , багато років цукровий діабет (а.с. 11).

Аналізуючи ці докази у сукупності та взаємозвязку, заслуговують на увагу доводи позивача про те, що медичні препарати, які придбавалися ОСОБА_1, були повязані з необхідністю лікування хронічних захворювань позивача, які сталися/мали загострення з причини травмування внаслідок ДТП.

Заперечення представника відповідача-1 стосовно того, що в матеріалах справи відсутній лікарський документ, який би довів причинно-наслідковий звязок між цукровим діабетом і ДТП та безпідставність вимоги позивача про відшкодування витрат позивача на придбання ліків для лікування діабету в період часу з 29.08.2012р. по 24.09.2012р., суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджуються належними доказами.

Заявлені до відшкодування витрати у сумі 6 867,92 грн. повязані з лікуванням травм, отриманих позивачем під час ДТП, вказані витрати підтверджені наданими суду доказами їх придбання, тому в цій частині вимоги позивача є обґрунтованою, доведеною, а відтак такою, що підлягає задоволенню .

По суті вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат, повязаних з стійкою втратою працездатності та постійним доглядом в сумі 60 000, 00 грн. з ПрАТ «СК «Провідна" та в сумі 50 000, 00 грн. з ОСОБА_2, судом встановлено наступне.

Порядок відшкодування потерпілим шкоди, повязаної зі стійкою втратою працездатності, визначається Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV.

Положеннями частини першої статті 1195 ЦК України передбачено обов'язок фізичної або юридичної особи, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

При цьому згідно частини першої статті 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Підстави відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, визначено також ст. 26 Закону № 1961-IV. Даною статтею визначено особливості такого відшкодування, залежно, зокрема, від факту одержання потерпілим доходів на момент настання страхового випадку.

Згідно п. 26.1 ст. 26 Закону № 1961-IV в редакції від 18.09.2011, яка діяла на день настання страхового випадку, визначено, що у зв'язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування.

Відповідно до п. 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Як зазначає позивач, оскільки 29.10.2013 року їй встановлено 2 групу інвалідності та індивідуальною програмою реабілітації інваліда передбачено обмеження самообслуговування 2 ступеню, то весь залишок свого життя вона потребуватиме стороннього догляду.

Однак, індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 1436/13 від 29.10.2013 р., на яку посилається позивач, передбачено обмеження до самообслуговування та пересування до виконання індивідуальної програми реабілітації.

В свою чергу, індивідуальною програмою реабілітації визначено реабілітаційні заходи для відновлення самообслуговування та пересування, один з яких встановлення протезу верхньої третини правої гомілки.

Таким чином, МСЕК було визначено необхідність стороннього догляду за позивачем до встановлення протезу верхньої третини правої гомілки, при цьому, контрольною датою виконання ІПР є 2015 рік.

Як убачається з позовної заяви, позивач придбала рекомендований ІПР протез, тобто, відновила здатність до самообслуговування та пересування.

Відповідно до п.1.2 Положення про організацію, забезпечення та фінансування необхідних видів догляду за потерпілими внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інваліди 2 групи особи зі стійкими, вираженої важкості функціональними порушеннями в організмі, зумовленими захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Пунктом 2.2 цього ж Положення визначено, що потребу потерпілих у спеціальному медичному, постійному сторонньому догляді та побутовому обслуговуванні визначають медико-соціальні експертні комісії. (МСЕК)

З аналізу п. п. 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, п. п. 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 5 вересня 2011 року №561, особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці, МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

На підставі цих даних суд визначає розмір втраченого фізичною особою (у тому числі фізичною особою-підприємцем) внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Позивач не надала суду належного та допустимого доказу того, що залишок життя потребуватиме стороннього догляду в звязку з обмеженням до самообслуговування та пересування, оскільки належним доказом може бути виключно висновок МСЕК.

Як пояснила представник позивача в судовому засіданні, позивач планує пройти МСЕК тільки восени 2015 року через брак грошових коштів.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-24цс15від 18.03.2015р.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про відшкодування шкоди, пов'язаної із стійкою втратою непрацездатності, є передчасними, отже, задоволенню не підлягають.

Вирішуючи вимогу про стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн., та з ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 15 000, 00 грн. судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції на момент ДТП, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому, страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону.

Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з Полісом № АА 4680602 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю 51 000,00 грн.

Отже, ліміт відповідальності, відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 51 000,00 грн..

Тобто, моральна шкода, яку належить стягнути зі страховика, не може перевищувати 2 500,00 грн. (51 000,00 грн. х 5 % = 2 550,00 грн.).

Відповідно, вимога позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача-1 підлягає частковому задоволенню, - в сумі 2 550, 00 грн.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що шкода позивачеві заподіяна каліцтвом, моральна шкода, яку належить стягнути з її завдавача, в розмірі 15 000, 00 грн. , визначена позивачем, є адекватною грошовою компенсацією.

Тож, вимога позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача-2 підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача ПрАТ «СК «Провідна» пені у розмірі 10 355,37 грн., розрахованої за період з 04.06.2014 р. по 22.12.2014 р. судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

До заяви додаються документи визначені п. 35.2 вказаної статті.

Згідно наявних у справі доказів, заява подана позивачем 05.03.2014 р.

Абзацом 1 пункту 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до пункту 36.5 Закону № 1961-IV, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки суд дійшов до висновку про те, що у страховика були відсутні правові підстави для відшкодування витрат позивачеві, повязаних зі стійкою втратою працездатності та постійним доглядом, підстав для відшкодування пені за прострочення їх виплат в сумі 16 461, 37 грн. суд не убачає.

Натомість, є обґрунтованими доводи представника позивача про те, що має бути стягнена з відповідача-1 пеня за несвоєчасну виплату позивачеві витрат на лікування в сумі 6867, 92 грн., що за період часу з 25.04.2014р. по 09.04.2015р. становить 3 269, 90 грн. та моральної шкоди в сумі 2550, 00 грн., що за період часу з 04.06.2014р. по 09.04.2015р. становить 699, 61 грн., а всього 3 969, 51 грн.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог відносно ПрАТ «СК «Провідна», з відповідача -1 ПрАТ «СК «Провідна» підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Також, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача-2 ОСОБА_2, з останнього підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 3, 5, 15-16, 22-23, 509, 526, 612, 1187, 1195, 1197 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57-58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 6 867, 92 грн. відшкодування витрат, пов»язаних з лікуванням, моральну шкоду в сумі 2 550,00 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 3 969, 51 грн., а всього стягнути 13 387, 43 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: