Справа № 232/4754/12 Провадження № 22-ц/772/1936/2015Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 59Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Шемети Т. М.,

суддів: Нікушина В.П., Жданкіна В.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.

з участю: представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Вінницькій області про примусове проникнення до володіння особи,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_3, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням, в якому висував вимогу надати дозвіл на примусове проникнення до приміщення боржника ОСОБА_2, яке розташоване по АДРЕСА_1, в звязку з наявним зведеним виконавчим провадженням ( розмір боргових зобовязань 896 346 грн. 21 коп. та сума несплаченого виконавчого збору 90 274 грн. 63 коп.) та тим, що боржник відмовився в наданні доступу до приміщення.

Ухвалою Вінницького міського суду від 15.05.2015 року подання задоволено: надано дозвіл відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області на примусове проникнення до приміщення боржника ОСОБА_2, розташованого по АДРЕСА_1, означеного під літ. «Б» загальною площею 1153,7 кв.м., для проведення виконавчих дій у межах зведеного виконавчого провадження № 46657866 від 16.02.2015 року.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні подання державного виконавця. Апеляційну скаргу мотивує тим, що державним виконавцем і так накладено арешт на все його майно, до якого входить і будівля по АДРЕСА_1, окрім того накладено арешт на 20 земельних ділянок, на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2, чого, на його думку, буде достатньо для погашення існуючої заборгованості.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав. Окрім того зазначив, що приміщення по АДРЕСА_2 вже виставлено на торги з початковою ціною реалізації понад 800 000 грн.. Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що за зведеним виконавчим провадженням № 46657866 від 16.02.2015 року в частині, яка не зупинена, рахується 896 346 грн. 21 коп. - сума до стягнення та 90 274 грн. 63 коп. - сума виконавчого збору. На вимогу державного виконавця від 27.03.2015 року про участь боржника 07.04.2015 року в проведенні виконавчих дій щодо опису та арешту приміщення боржника, розташованого по АДРЕСА_1 в м. Вінниці, - ОСОБА_2 надав письмову відмову в допуску до приміщення, тому суд, виходячи з обовязковості виконання судових рішень, задовольнив подання про надання дозволу на проникнення в приміщення.

Проте в повній мірі погодитись з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Як вбачається з матеріалів, доданих до подання, державним виконавцем вже накладено арешт на десять земельних ділянок, загальною площею 20, 0 га (а.с.41-42), вартість цього майна не встановлена. (а.с.41-43, т.2), також накладено арешт на приміщення магазину і складу по АДРЕСА_2 (а.с.45-46, т.2) та на приміщення приймального пункту по АДРЕСА_2 (а.с.49 50, т.2), ринкова вартість цього майна становить 837 550 грн., що доведено звітом про оцінку (а.с.60-61, т.2) вартість майна не встановлена

Таким чином, судом першої інстанції, з урахуванням вимог ч.3 ст. 57 закону України «Про виконавче провадження» ( арешт може бути накладено у розмірі суми стягнення, з урахуванням виконавчих витрат), не було зясовано потребу в накладенні арешту (а саме це й стало причиною для порушення питання про проникнення до приміщення) ще й на інше майно боржника та підставність порушення права громадянина на недоторканність житла чи іншого володіння особи.

Окрім того слід зазначити наступне:

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Порядок вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи закріплено в ст. 376 ЦПК України, в частині 2 якої беззаперечно зазначено, що таке питання вирішується за участю державного виконавця. Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець не брав участі в розгляді даного питання, не був повідомлений про час розгляду подання.

Виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав. Завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, при цьому дії державного виконавця повинні бути спрямовані на забезпечення виконання судового рішення, однак при цьому повинні бути дотримані і громадянські права боржника по виконавчому провадженню.

Отже, враховуючи норми ст. 376 ЦПК України, суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для розгляду питання про примусове проникнення до володіння особи. Розглянувши це питання без участі державного виконавця та не в повній мірі зясувавши підставність такого проникнення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а питання про проникнення до володіння ОСОБА_2 - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2015 року скасувати, передати питання проникнення до житла боржника ОСОБА_2 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча: Т. М. Шемета

Судді: В.В.Жданкін

В.П. Нікушин