Справа № 368/431/14 Головуючий у І інстанції Закаблук О. В.
Провадження № 22-ц/780/3089/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 56 08.06.2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із вказаною позовною заявою, яку мотивували наступним:

21.08.2013 року до їх будинків приїхали чоловіки, які запропонували виготовити та встановити металопластикові вікна у їх житлових будинках. Того ж дня позивачі з вказаними особами поїхали до їхнього офісу, де були здійснені необхідні розрахунки вартості вікон, після чого позивачі погодилися на виготовлення вікон.

22.08.2013 року до будинків позивачів приїхали ті самі ж самі особи та запропонували підписати якісь документи, пояснивши їм, що це ні до чого їх не зобов'язує. Довірившись їм, позивачі підписали документи не читаючи їх. Пізніше вони дізналися, що підписали договори на замовлення металопластикових вікон, договори страхування та кредитні договори, згідно умов яких позивачі отримали від ПАТ «ОТП Банк», а ОСОБА_2 - від ПАТ «Акцент-Банк» споживчі кредити на оплату вартості вікон. Відповідно до кредитних договорів продавцем товару зазначений приватний підприємець ОСОБА_6, а згідно договорів на встановлення вікон виконавцем за договорами на встановлення вікон був приватний підприємець ОСОБА_7.

В подальшому вікна, на які були оформлені документи, так і не були виготовлені та встановленні у будинках позивачів. На усні запитання позивачів в ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Акцент-Банк» працівники банку підтвердили, що відповідно до укладених кредитних договорів кошти дійсно були перераховані на рахунок приватного підприємця ОСОБА_6, а кошти за кредитом ОСОБА_2 були перераховані приватному підприємцю ОСОБА_7.

Позивачі також дізналися, що спірні кредитні договори та договори страхування були підписані за допомогою факсимільного підпису. Оскільки позивачі вважали, що діями відповідачів порушені їх права як споживачів, просили суд визнати порушеними їх права як споживачів та визнати недійсними вищезгадані договори про надання споживчого кредиту. Судові витрати просили покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2014року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ПАТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції невірно дав оцінку доказам по справі, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що при укладенні договору банком були дотримані вимоги чинного законодавства. Крім того, банком було виконано всі взяті на себе зобовязання перед ОСОБА_2 у відповідності до умов договору. Передбачені договором кредитні кошти були фактично перераховані за вказаному у ньому реквізитами. При цьому що на адресу банку від ОСОБА_2 не надходила заява про відкликання його згоди на укладення кредитного договору. Що ж до того, що договір від імені банку було підписано за допомогою факсимільного підпису, зважаючи на реальне виконання банком його умов, дана обставина жодним чином не може порушувати права позивача. Таким чином правові підстави для визнання спірних договорів недійсними відсутні. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права позивачів як споживачів були порушені відповідачами та підлягають захисту шляхом визнання недійсними кредитних договорів, при підписанні яких не були дотримані вимоги Цивільного кодексу України. З такими висновками суду колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

У відповідності до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких умов необхідною передумовою для судового захисту є наявність незаконного порушення прав, свобод та інтересів особи.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Зважаючи на наведені норми, для задоволення позову в даному випадку позивачем ОСОБА_2 мало б бути доведено, у чому саме були порушені його права з боку ПАТ «Акцент-Банк» при укладенні спірного договору. В той же час жодного належного та допустимого доказу з цього приводу до суду надано не було. З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до умов укладеного договору, який ОСОБА_2 підписав, відтак погодився з його умовами, банк перерахував кредитні кошти особі, вказаній в договорі як отримувач коштів. Таким чином банк в повній мірі виконав прийняті на себе за спірним договором зобовязання. При цьому та обставина, що з боку банку договір було підписано за допомогою факсимільного підпису, жодним чином не вплинула на виконання фінансовою установою прийнятих на себе зобовязань, відтак не порушила прав позивача.

З матеріалів справи вбачається що позивач фактично має претензії до ПП ОСОБА_7 як виконавця робіт за договором доставки та встановлення вікон, який в порушення умов договору від 21.08.2013 року не виконав обумовлені роботи, однак, це не може впливати на правовідносини позивача з банком, який прав позивача не порушував.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що наявність вказаних у позові підстав для визнання прав ОСОБА_2 порушеними та визнання укладеного ним договору про надання споживчого кредиту недійсним, доведена не була, відтак позов в цій частині не підлягав до задоволення. Таким чином висновки суду першої інстанції в цій часині не відповідають обставинам справи, а ухвалене ним рішення в цій частині підлягає скасуванню. В той же час оскільки інша частина оскаржуваного судового рішення не стосується прав ПАТ «Акцент-Банк», який оскаржив рішення в цілому, апеляційна скарга щодо зазначеної частини рішення задоволенню не підлягає.

Згідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2014 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору у формі заяви Позичальника № АВН0RХ109460040 від 21.08.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», визнання прав ОСОБА_2 як споживача у звязку з укладенням даного договору порушеними, а також в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» судового збору, скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В решті заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді