АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Чобіток А.О., Шебуєвої В.А.

при секретарі - Дима О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут секретарів» про визнання професійного навчання таким, що не відбулось,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Київського міського центру зайнятості, третя особа: ТОВ «Інститут секретарів» про визнання професійного навчання таким, що не відбулось.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 16.07.2006 р. був зареєстрований як безробітний в Святошинському районному центрі зайнятості м.Києва. На підставі заяви від 20.02.2007р. і Договору №29 від 21.02.2007р. районного/міського центру зайнятості з безробітними щодо його професійного навчання, укладеного між ним та Святошинським районним центром зайнятості, він був направлений на професійну перепідготовку за спеціальністю «адміністратор» до ТОВ «Інститут секретарів» на п'ять місяців, де навчався з 21.02.2007 р. по 23.07.2007 р. Після закінчення навчання 23.07.2007 р. відбулося засідання державної кваліфікаційної комісії щодо оцінки успішності перепідготовки, оформлене протоколом №12/07 від 23.07.2007р., за яким він отримав оцінку «відмінно» і йому було видано Свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій від 23.07.2007р. за реєстраційним №210.

28.08.2009 р. за власною ініціативою він звернувся до ДП «Державний центр прикладних інформаційних технологій» із заявою про відповідність документа про освіту державному зразку, на яку 28.08.2009р. отримав відповідь за №257, де вказано, що Свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій, оформлене ТОВ «Інститут секретарів» на ім'я ОСОБА_1 23.07.2007р. за реєстраційним №210, не є документом про освіту державного зразка та не відповідає вимогам, встановленим Постановою КМ України №1260 «Про документи про освіту та вчені звання» від 12.11.1997р. Вважає, оскільки Свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій від 23.07.2007р., видане на його ім'я ТОВ «Інститут секретарів» ,не є документом про освіту державного зразка, то навчання, яке він проходив в ТОВ «Інститут секретарів» з 21.02.2007р. по 23.07.2007р., є таким, що не відбулося, в зв'язку з чим просив задовольнити позов.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 липня 2015 року у задоволені позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представників відповідача Київського міського центру зайнятості надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16.07.2006р. ОСОБА_1 був зареєстрований як безробітний в Святошинському районному центрі зайнятості м.Києва.

На підставі заяви позивача від 20.02.2007р. про направлення його на курси, договору №29 від 21.02.2007р. районного/міського центру зайнятості з безробітними щодо його професійного навчання, укладеного між ОСОБА_1 та Святошинським районним центром зайнятості, та наказу №1587-40 Святошинського районного центру зайнятості від 22.02.2007р., ОСОБА_1 направлено на професійну підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації за спеціальністю «адміністратор» до ТОВ «Інститут секретарів» на п'ять місяцівз 21.02.2007р. У зв'язку із зарахуванням на навчання позивачу була призначена матеріальна допомога.

ТОВ «Інститут секретарів» має Ліцензію №301434 Міністерства освіти і науки України від 30.01.2007р.

Між Київським міським центром зайнятості та ТОВ «Інститут секретарів» було укладено договір №95 від 12.02.2007р., відповідно до умов якого сторонами погоджено кошториси фактичних витрат для навчання спеціалістів щодо групи А-4, що підтверджується також додатком до вказаного договору.

Навчання в ТОВ «Інститут секретарів» позивач проходив в період з 21.02.2007 р. по 23.07.2007 р. по робочому навчальному плану за кодом 4222 професії «адміністратор» з терміном навчання 5 місяців (а.с. 122-123 - копія плану навчального процесу з кількістю годин щодо кожної із спеціальних дисциплін).

Наказом №10 від 21.2007р. ТОВ «Інститут секретарів» до групи А-4 було зараховано 22 особи, в тому числі й позивач, а наказом №32 від 23.07.2007р. ТОВ «Інститут секретарів» з групи А-4 було відраховано у зв'язку із закінченням навчання 21 особа, в тому числі й позивача.

Як видно з протоколу №12 засідання державної кваліфікаційної комісії у ТОВ «Інститут секретарів» професія «адміністратор», група А-4, присвоєно кваліфікацію та видано свідоцтва 21 особі, в тому числі й позивачу.

Згідно з протоколом №12/07 засідання державної кваліфікаційної комісії ТОВ «Інститут секретарів», ОСОБА_1 за результатами навчання отримав підсумкову оцінку «відмінно».

З табелів відвідування занять вбачається, що позивач за період навчання з 21.02.2007р. по 23.07.2007р. в ТОВ «Інститут секретарів» пропусків занять не мав.

Трудова книжка позивача містить записи про здійснення йому виплати допомоги по безробіттю на період професійного навчання в період з 25.07.2006р. по 19.07.2007р.

23.07.2007р. ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій від 23.07.2007р. за реєстраційним №210.

Судом встановлено, що за власною ініціативою 28.08.2009р. позивач звернувся до ДП «Державний центр прикладних інформаційних технологій» із заявою про відповідність документа про освіту державному зразку, на яку 28.08.2009р. отримав відповідь за №257, де вказано, що Свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій, оформлене ТОВ «Інститут секретарів» на ім'я ОСОБА_123.07.2007р. за реєстраційним №210, не є документом про освіту державного зразка та не відповідає вимогам, встановленим Постановою КМ України №1260 «Про документи про освіту та вчені звання» від 12.11.1997р. до документів про освіту державного зразка.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те,що на його думку, Свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій від 23.07.2007р. не є документом про освіту державного зразка. Проте позивачпозову про визнання цього свідоцтва недійсним в судовому порядку не пред'являв. Крім того, позивач не вказує, в чому полягає порушення, не визнання або оспорювання і якого саме його права чи цивільного інтересу, зокрема, відповідачем.

Як видно зі справи, відповідач виконав свої зобов»язання за договором №29 від 21.02.2007р. районного/міського центру зайнятості з безробітними щодо його професійного навчання. Після отримання позивачем 23.07.2007р. Свідоцтва про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій, Святошинським районним центром зайнятості була запропонована ОСОБА_1 робота адміністратора в банківській установі, однак від запропонованої роботи він відмовився, оскільки вона не влаштувала його за графіком та умовами роботи, при цьому роботодавець не висловлював будь-яку недовіру щодо наданого ним документу про професійну перепідготовку, а саме: Свідоцтва про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій від 23.07.2007року.

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В справі відсутні докази, які б свідчили про те, що навчання групи А-4 в ТОВ «Інститут секретарів» в період з 21.02.2007р. по 23.07.2007р. не проводилося. Разом з тим, сторонами по справі, зокрема і позивачем, не заперечувалось про те, що процес навчання групи А-4 в ТОВ «Інститут секретарів» проводився у загальному порядку відносно усіх членів даної групи, які по закінченню навчання перевірили свій рівень отриманих знань, навчання оплачено Київським міським центром зайнятості, сторони не мають один до одного жодних претензій.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання професійного навчання ОСОБА_1 таким, що не відбулось, обґрунтовано відмовивши в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Посилання позивача на те, що ТОВ «Інститут секретарів»не мав ліцензії Міністерства освіти і науки на здійснення освітньої діяльності, пов»язаної з одержанням професійної освіти за професією «Адміністратор» з обсягом більше, ніж 10 осіб, а видане йому ТОВ «Інститут секретарів»Свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій від 23.07.2007р. не є документом про освіту державного зразка, не заслуговують на увагу й не є підставою для визнання професійного навчання ОСОБА_1 таким, що не відбулося. В укладеному між сторонами Договорі №29 від 21.02.2007р. районного/міського центру зайнятості з безробітними щодо його професійного навчання, не передбачено обов»язку відповідача видати свідоцтво у відповідності з вимогами Постановою КМ України №1260 «Про документи про освіту та вчені звання» від 12.11.1997р., а лише наявний обов»язок направити позивача на перепідготовку, що і було виконано відповідачем. Навчання здійснювалося навчальним закладом ТОВ «Інститут секретарів» і ним же видавалося Свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій.

Разом з тим, ТОВ «Інститут секретарів» не притягнуто до участі в справі в якості відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: