Справа № 523/6646/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" червня 2015 р. м. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Погрібного М.О.

При секретарі - Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №14, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позову, позивач посилався на те, що вказаний вище житловий будинок належав його батькові на праві власності на підставі рішення Ленінської районної ради депутатів трудящих м. Одеси за №363 від 26 червня 1961 року, відповідно до якого за батьком було визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, шляхом необхідності укладення договору про право на будівництво будинку та отримання в районному житловому комунальному відділі свідоцтва про право власності на домоволодіння. Однак, батько не встиг отримати свідоцтво на право власності, оскільки тяжко захворів, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. В зазначеному будинку залишилися проживати його мати ОСОБА_3 і він, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати при житті не займалася оформленням свого права на спадкове майно, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла.

Постійно проживаючи в зазначеному будинку, він 30 липня 2014 року звернувся до Другої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків. Однак, в задоволені його заяви було відмовлено письмовою постановою, з посиланням на відсутність у нього правовстановлюючих документів на домоволодіння АДРЕСА_1. Тому просить його спадкові права захистити в судовому порядку і позов задовольнити.

У своїй письмовій заяві, поданій до загальної канцелярії суду, позивач і його представник просили розглянути справу за їх відсутності та позовні вимоги задовольнити на підставі наданих ними суду доказів, приєднаних до позовної заяви. У разі неявки в судове засідання відповідача, просили розглянути справу в заочному порядку. Наслідки розгляду справи в заочному порядку, передбачені ст. 228 ЦПК України, їм відомі.

Вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених судом та досліджених доказів, позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що батько позивача, ОСОБА_2, в 50-х роках 20 століття, побудував на земельній ділянці, площею 600 кв./м., домоволодіння по АДРЕСА_2, яка за адміністративно-територіальним поділом відносилася до Ленінського району м. Одеси.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих за №204 від 17 березня 1959 року, самовільно побудований житловий будинок ОСОБА_2 по АДРЕСА_2, був залишений за ним та за ним була закріплена земельна ділянка площею 600 кв./м. (л.с. №№11,17).

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих м. Одеси за №363 від 26 червня 1961 року, за батьком позивача було визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, шляхом укладення договору на право забудови (л.с. №12).

Згідно Журналу внутрішніх обмірів і підрахунків площі, приміщень, будівлі АДРЕСА_1, а також поверхового плану від 27 грудня 1958 року, житловий будинок під літерою «А» складався з житлової кімнати, площею 15,46 кв./м. та кухні, площею 10,77 кв./м., а всього загальною площею 26,23 кв./м. (л.с. №№39,40).

В зазначеному житловому будинку батько позивача ОСОБА_2 став постійно проживати із дружиною ОСОБА_3 та сином, позивачем по даній справі ОСОБА_1, де були прописані з 1960 року, що підтверджується домовою книгою по будинку АДРЕСА_1 та довідкою від 20 червня 1961 року, виданої житловим відділом виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих м. Одеси (л.с. №№18-27, 43).

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що батько позивача ОСОБА_2 правомірно набув права власності на збудований ним житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки на той час (1948-1963 р.р) питання набуття права власності регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до вказаного Указу від 26 серпня 1948 року , Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСРС від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлі і будівництво індивідуальних житлових будинків», про що також зазначено в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року.

Згідно ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року, кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числа кімнат від однієї до п'яти як у місті, та і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Таким чином, після смерті батька позивача ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про його смерть, видане 23 січня 1962 року Одеським міським відділом ЗАГС (л.с. №15), відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, своє право власності на який, батько позивача так і не встиг зареєструвати в Одеському міському бюро технічної інвентаризації, що також підтверджується довідкою №442740.67.14 від 21 липня 2014 року Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (л.с. №10).

Спадкоємцями за законом, щодо майна батька позивача, згідно ст. 418 Цивільного Кодексу УРСР, в редакції 1922 року, якій регулював виниклі на той час правовідносини, щодо питання спадщини, являлися дружина , діти та непрацездатні батьки померлого. А також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

Згідно ст. 429 ЦК України в редакції 1922 року, - якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному округу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її.

Таким чином, після смерті батька позивача, спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, фактично прийняли в своє володіння та користування дружина спадкодавця, а мати позивача та позивач в рівних частинах, які продовжували в ньому проживати та утримувати, що підтверджується вищевказаними письмовими доказами (домовою книгою, довідкою). При цьому своє право на спадщину в нотаріальній конторі вони не оформили.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача, ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про її смерть (л.с. №14).

Поховав мати, позивач фактично, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, фактично прийняв спадкове майно матері, в тому числі і частину житлового будинку АДРЕСА_1, яку вона в 1962 році фактично прийняла після смерті свого чоловіка.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

30 липня 2014 року, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батьків. Однак, в задоволені його заяви було відмовлено письмовою Постановою з посиланням на відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно (л.с. №9).

Інших спадкоємців за законом і за заповітом після смерті ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судовому засіданні не встановлено, що також підтверджується довідкою Другої одеської державної нотаріальної контори (л.с. №49).

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що постійно проживаючи в житловому будинку АДРЕСА_1 з дня народження і по теперішній час, право власності на який в 1959 році правомірно набув його батько ОСОБА_2, на підставі ст. 429 ЦК Української РСР в редакції 1922 року, ст. 1261, ст. 1268 ЦК України в редакції 2003 року, за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 26,23 кв./м., жилою площею 15,46 кв./м., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Керуючись ст. ст. 10, 11,60, 212-215, 224-226 ЦПК України, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» , Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року», ст. ст. 418, 429 ЦК України в редакції 1922 року, ст. ст. 1261, 1268 ЦК України в редакції 2003 року, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 26,23 кв./м, жилою площею 15,46 кв./м., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Копію рішення направити позивачу та відповідачу.

Рішення, як заочне, може бути переглянуте за заявою відповідача, яка подається до Суворовського районного суду м. Одеси протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя: