Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/1616/14-ц Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В.
Категорія 48 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І., Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Остаточно просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини в сумі 13 500 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що від шлюбу з ОСОБА_2 має неповнолітню дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2014 року на її користь з відповідача присуджено стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) батька дитини щомісяця. Однак, враховуючи, що син хворіє на хронічні захворювання, потребує постійного обстеження та лікування, відповідач повинен нести додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що мотивувальна частина рішення містить взаємовиключні суперечності, оскільки суд вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, але відмовив у позові в повному обсязі, виходячи з того, що на сьогоднішній день позивач не має фінансової змоги нести додаткові витрати на утримання свого сина ОСОБА_3. Окрім того, суд, всупереч дослідженим у судовому засіданні доказам та вимогам позовної заяви, вказав неправильний період та розмір понесених додаткових витрат на дитину. З відповідача аліментів та коштів згідно виконавчого листа протягом січня-лютого 2015 року щомісячно стягувалося не 2 150 грн., як вказує суд, а 1 300 грн. Її дохід на одного члена сімї за вересень-грудень 2014 року становив приблизно 3 000 грн., а не 5 000 грн., як констатує суд. Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в додаткових витратах на дитину, а обставини, що мають істотне значення, на які вказує в рішенні суд, є підставою для зменшення розміру участі в понесених додаткових витратах.

Переглянувши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с.8).

Сторони не оспорюють тих обставин, що їх шлюб припинений, відповідач перебуває в іншому шлюбі, а їх спільна дитина, син ОСОБА_3, проживає із позивачем, тобто матірю. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір (ч.3 ст.60 ЦПК України).

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19 березня 2014 року залишено без змін, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті щомісячні аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частки від доходу батька дитини (а.с.12-14).

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03 грудня 2014 року залишено без змін, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 у сумі 9 000 грн. за період з 05 серпня 2011 року по 05 серпня 2014 року (а.с.15-16,130).

Як вбачається зі змісту позовної заяви про збільшення розміру позовних вимог від 29 грудня 2014 року ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 у сумі 13 500 грн. за період з вересня по грудень 2014 року (а.с.99-100).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 18 своєї постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Малолітня особа має право на опіку від своїх батьків.

Згідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Із медичної документації вбачається, що дитина дійсно має проблеми із здоровям.

Так, згідно довідок Андрушівської районної лікарні від 13 грудня 2011 року №814, від 23 жовтня 2012 року №555, від 25 квітня 2013 року №169, довідки КЗ «Центру первинної медико-санітарної допомоги» від 25 червня 2014 року №212 , консультативного висновку консультативно-діагностичної поліклініки Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» від 19 червня 2013 року №181 тощо, ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку з 2010 року з діагнозом: дизкінезія жовчовивідних шляхів, реактивний панкреатит, хронічний компенсований тонзиліт, хронічний цистит (а.с.17-26,111-123). Відповідно до висновку клініки «ВИТАЦЕЛЛ» від 24 жовтня 2014 року тощо: «Хроническая стафилококковая инфекция: носительство в носоглотке, хронические риносинусит, тонзиллит с угосающими клиническими проявленими. Нефродисбактериоз (энтерококковий)» (а.с.30-31, 124-129).

Відповідно до консультативного висновку консультативно-діагностичної поліклініки Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» від 19 червня 2013 року №181 та консультативних висновків Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології від 03 грудня 2013 року та від 17 червня 2014 року хлопчику встановлено діагноз: F. 90.1. «Гиперкинетическое расстройство поведения. Депрессивное расстройство поведения с нарушениями импульс-контроля (патологическими привычными действиями, склонностью к дромомании, оппозиционно-вызывающим формам поведения) у ребенка с признаками органического дезонтогенеза (ночным энурезом)» (а.с.27-29).

У судовому засіданні відповідач пояснив, що останнім часом не зустрічався із сином. У матеріалах справи доказів того, що йому чиняться перешкоди з боку позивача відсутні. Натомість позивач пояснила, що намагалася з батьком сина обговорити питання стану здоровя сина, але отримала відповідь, щоб вирішувала все самостійно. Відтак, останнім часом відповідач не переймається сином Максимом, зокрема, його станом здоровя.

Фізична особа має право на охорону її здоровя. Охорона здоровя забезпечується системною діяльністю державних та інших організацій, передбачених Конституцією України та законом (ст.283 ЦК України).

Фізична особа має право на надання їй медичної допомоги (ч.1 ст.284 ЦК України).

Якщо фізична особа не досягла віку чотирнадцяти років, то її батьки (законні представники) звертаються за наданням дитині медичної допомоги, при цьому вони мають право на вибір лікаря та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій.

За змістом ст.ст.10,11,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, ОСОБА_3 медичними установами встановлені діагнози та у звязку з цим ними (медичними установами) призначено лікування. За таких обставин, заперечення відповідача відносно того, що мати займається самолікуванням дитини на шкоду її здоровю не видаються переконливими, оскільки відповідач не спростував медичними документами наявності хвороби (не довів того, що діагнози були поставлені неправильно, а лікування призначено безпідставно). Заперечення ж відповідача зводяться до зауважень щодо оформлення медичних документів, заочного обстеження та строку дії рецепту. Вони не спростовують хворобливого стану здоровя дитини, необхідності медичного обстеження і лікування та понесення позивачем додаткових витрат у звязку із хворобою сина.

Витрачання позивачем за рекомендаціями лікарів коштів на обстеження та лікування дитини в інтересах хлопчика та на його користь.

Таким чином, позивач зазнала фактичних додаткових витрат на лікування сина, що викликано особливими обставинами хворобою хлопчика, який з огляду на малолітній вік не здатний самостійно подбати про своє здоровя.

За період із вересня по грудень 2014 року позивач за рекомендаціями лікарів витратила на придбання ліків для сина згідно квитанцій від 13 вересня 2014 року по 27 грудня 2014 року (а.с.64-71) - 17 502 грн. 09 коп.: препарати «Страттера» та «Золофт» рекомендовані головним дитячим психіатром МОЗ України, завідуючим відділом психічних розладів дітей та підлітків УНДІ ССПН Марценковським І.А., курс лікування 12 місяців (а.с.27-29); препарати «I.Р.С.», «Лісобакт», «ПиоБактеріофаг», «Канефрон», «Вакцини», «Імудон» рекомендовані лікарем Марковим І.С. клініки «ВИТАЦЕЛЛ» (3031); вода «Donat MG», «Лебесил диет.до», «Гельминтокс», «ЛАСС В», «Ацидофилус» рекомендовані лікарем Української дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» (а.с.26,116,118, 120).

На решту препаратів у матеріалах справи відсутні докази відносно їх призначення для дитини за рекомендацією лікаря або квитанцій на придбання у спірний період.

У спірний період також за призначенням лікаря проведені бактеріологічні дослідження у «Клініці Маркова» (ліцензія МОЗ України від 17 березня 2011 року АГ №570695, свідоцтво атестації лабораторії від 14 червня 2011 року №ПТ-182/11) на суму 3 425 грн., що підтверджується калькуляціями медичних послуг та квитанціями від 13 вересня 2014 року на суму 330 грн., від 01 жовтня 2014 року на суму 237 грн., від 04 жовтня 2014 року на суму 330 грн., від 17 жовтня 2014 року на суму 208 грн., від 24 жовтня 2014 року на суму 1 520 грн., від 28 жовтня 2014 року на суму 160 грн., від 29 жовтня 2014 року на суму 160 грн., від 31 жовтня 2014 року на суму 160 грн., від 01 листопада 2014 року на суму 160 грн., від 05 листопада 2014 року на суму 160 грн. (а.с.32-59).

Таким чином, матеріалами справи доводиться, що у період із вересня по грудень 2014 року позивач обґрунтовано понесла на лікування сина додаткові витрати у звязку з хворобою хлопчика на загальну суму 20 927,09 грн. (17 502,09 грн. + 3 425 грн. =20 927,09 грн.). Половина від цієї суми складає 10 463,55 грн. Батьки мають рівні обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1 ст.141 СК України).

Відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що на день ухвалення рішення «позивач» не має фінансової змоги нести додаткові витрати на утримання свого сина ОСОБА_3 та стягнення додаткових коштів з відповідача може поставити на межу існування членів його сім'ї і відмова в позові не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання сина після поліпшення матеріального становища відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вирішуючи спір про розмір участі батька у додаткових витратах на сина і відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі, суд першої інстанції не звернув увагу на положення ч.2 ст.185 СК України, у достатньому обсязі не визначив характеру спірних правовідносин та не взяв до уваги надані позивачем докази на підтвердження її вимог.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в ухвалі від 08 грудня 2010 року, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ними (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Колегія суддів при визначені розміру участі відповідача у додаткових витратах на сина ОСОБА_3, які повязані з його хворобою, враховує наступні обставини, що на думку апеляційного суду мають істотне значення: від іншого шлюбу на утриманні відповідача, крім сина ОСОБА_3, перебуває ще двоє малолітніх синів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дружина (а.с.152,153-154); дохід на одного члена сім'ї відповідача є меншим, ніж у позивача (а.с.155-157,190,191,224,260,261), а тому розмір участі батька у додаткових витратах має складати не 10 463,55 грн., а 4 000 грн.

Наявність рішень суду про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину за інший період не є перешкодою для стягнення з відповідача 4 000 грн. за даним позовом, оскільки відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати пятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Дана норма запобігає позбавленню коштів для існування та збалансовує інтереси сторін.

Окрім того, відмова в задоволенні позову позбавить позивача права на звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання сина за спірний період.

З огляду на викладене вище, колегія суддів, відповідно до ст.309 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким позов задовольняє частково, стягуючи з відповідача на користь позивача 4000 грн. додаткових витрат на сина ОСОБА_3, а у стягненні 9 500 грн. - відмовляє (13 500 грн. 4 000 грн. = 9 500 грн.).

Суд зменшив розмір участі батька дитини у додаткових витратах. Витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено та покладається на відповідача пропорційно у сумі 204 грн. 04 коп. (постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000 гривень додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 та 204 грн. 04 коп. судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: