10.11.2015 Єдиний унікальний номер 205/5579/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/5579/15-ц
2/205/2537/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що не має права користування нерухомим майном, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2, у якій просить визнати відповідача таким, що не має права користування домоволодінням № 26 по вулиці Лютневій у м. Дніпропетровську та усунути перешкоди в користуванні вказаним домоволодінням шляхом виселення з нього відповідача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Позивач є співвласником домоволодіння, яке розташоване у м. Дніпропетровську по вул. Лютневій, 26, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 323/95 від 03.11.1995р.

Відповідач проживає у спірному домоволодінні з 25.04.2013р., що підтверджується актом, складеним 19.08.2015р., який затверджений головою квартального комітету № 34, та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевказані правові норми та те, що відповідач не є співвласником або членом сімї співвласника спірного домоволодіння, а право власності позивача є непорушним та таким, що підлягає судовому захисту, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині усунення перешкод шляхом виселення відповідача з спірного домоволодіння.

Суд не бере до уваги наданий представником позивача договір в якості підстави правомірного проживання відповідача у спірному домоволодінні, оскільки відповідач не є стороною такого договору, а тому він не впливає на його права та обовязки.

З огляду на те, що такий спосіб захисту порушеного права, як визнання особи такою, що не має права користування жилим приміщенням, не передбачений ст.16 ЦК України, а також враховуючи, що усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном шляхом виселення відповідача є належним та достатнім способом відновлення порушеного права позивача, у суду відсутні підстави для задоволення позову у іншій частині.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.41 Конституції України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що не має права користування нерухомим майном, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1, 20.05.1950р.н., права користування домоволодінням № 26 по вул. Лютневій у м. Дніпропетровську шляхом виселення ОСОБА_2, 03.08.1985р.н., з вказаного домоволодіння.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 121,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3