АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Григорченка Е.І.,

за участю секретаря - Левцунова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 16.04.2013 року між ним та відповідачем було укладено договори банківських вкладів НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 за умовами яких позивач передав відповідачу кошти у загальному розмірі 30 000 доларів США на строк 92 дні до 16 липня 2013 року включно, зі сплатою 8% річних. Відповідно до умов договорів позивач має право на повернення вкладу та дострокове його розірвання, в тому числі й після продовження строку дії договору. 29 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення повної суми вкладів та нарахованих відсотків, однак банк цю вимогу не виконав, тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь 31 936,83 доларів США та судовий збір (а. с. 2-7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с 136-138).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с. 141-147).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "Приватбанк", від імені якого договір підписав начальник відділення у м. Керч, 16.04.2013 року було укладено договори банківських вкладів НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 "Стандарт", відповідно до яких ОСОБА_2 передав банку за кожним договором 10 000 доларів США під 8% річних на строк 3 місяці з подальшою пролонгацією; відсотки зараховуються на НОМЕР_1 (а. с. 9-17).

29 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявами про повернення суми вкладів та нарахованих відсотків (а. с. 21,22,28,29,35,36), які були залишені без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на ст. 3, 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», п. 5 Постанови Національного банку України від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, та виходив із недоведеності позову.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

Посилання в апеляційній скарзі, на те, що на рахунках НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 знаходяться кошти у сумі 10 000 доларів США на кожному, - не підтверджено належними і допустимими доказами, оскільки позивач надав суду лише меморіальні ордери від 16 квітня 2013 року, і жодного доказу про наявність коштів на зазначених рахунках як на момент звернення до суду, так і на момент подачі апеляційної скарги.

Таким чином, у порушення ст. 10, 60 ЦПК України позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували його позовні вимоги, а посилання на те, що банк не надав доказів закриття позивачем депозитних рахунків - не відповідають ст. 10, 60 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що представник відповідача у суді 1 інстанції визнавав позов, - спростовується письмовими запереченнями банку та іншими матеріалами справи, а посилання на те, що суд безпідставно прийняв до уваги заперечення відповідача, що з травня 2014 року, внаслідок окупації АР Крим, фактично здійснена конфіскація частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки зазначені обставини підтверджуються судовими рішеннями Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 року, 04 червня 2014 року, тощо. Крім того зазначені обставини щодо окупації АР Крим, є загально відомими і не потребують доказування відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо оформлення депозитних вкладів і несення коштів, - не мають правового значення для вирішення спору, а посилання на порушення судом норм ЦПК України - є голослівним.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і ці доводи висновків суду не спростовують. Місцевий суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів. Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду, тому апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: