АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, -

УСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що 07.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки спільне життя не склалося, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.10.2014 року у справі № 752/2401/14-ц шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З моменту розірвання шлюбу сторони по справі не дійшли спільної згоди щодо місця проживання сина, зокрема відповідач не дає згоди щодо реєстрації дитини разом з позивачем в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, чим, на думку позивача, обмежує права дитини. Фактично спільна дитина позивача та відповідача проживає з матір'ю ОСОБА_2 в трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де створені всі умови для проживання та виховання дитини, а саме обладнана окрема кімната, де дитина може мати здоровий сон, навчатися, гратися. Позивач зазначала, що має постійне місце роботи, стабільний самостійний не малий дохід, її робочий день триває з 09-00 год. до 15-00 год., що дозволяє приділяти належну увагу дитині та забезпечувати належний рівень проживання сина, тому просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитиниі - відмовлено.

Унікальний номер справи: 752/6658/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15173/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Антонова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини- задоволено. Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки Закарпатської області, і.п.н. НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1) суму сплаченого судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не в повному обсязі, а відповідно неправильновстановлено усі обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що при розгляді справи порушено принципи цивільного судочинства, а саме рівність всіх учасників процесу, змагальність сторін та офіційне з'ясування всіх обставин справи.

Апелянт вказує, що мав поважні підстави для неявки в судове засідання, однак суд не взяв до уваги його клопотання про зупинення провадження в справі, та його намір в подальшому бути присутнім при розгляді справи для надання своїх доказів та пояснень.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС Голосіївського районного управління юстиції, актовий запис № 781.

Від шлюбу мають сина - малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 8).

Також встановлено, що 10.10.2014 року на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 5-6).

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з позовної заяви після розірвання шлюбу сторони не дійшли спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітнього сина.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався наступним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції ООН про права дитини Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини дитина для повноцінного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові і моральної, і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати разом з матір'ю ОСОБА_2 в трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Також враховано судом першої інстанції, що Органом опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації надано висновок, згідно якого позивач ОСОБА_2 працює, матеріально та житлом забезпечена, разом з тим відповідач ОСОБА_1 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в м. Києві державній адміністрації надав до розгляду документи датовані серпнем-вереснем 2014 року, довідки про працевлаштування та розмір доходу на момент розгляду зазначеного питання не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з характеристики ОСОБА_3, що видана дитячим навчальним закладом № 624 м. Києва, він має досить сильний та тісний зв'язок з матір'ю, завжди проводжає її на крильцях східців, важко переживає ранкову розлуку, після денного сну запитує, коли його забере мама з садочка.

З огляду на фактичні обставини справи, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 має місце роботи, стабільний самостійний дохід, житло, а саме трикімнатну квартиру, що належить ОСОБА_2 відповідно до договору - купівлі продажу від 10.10.2007 року, в якому малолітньому ОСОБА_3 виділена окрема кімната площею 19,4 кв.м. та створено всі необхідні умови проживання, виховання, повноцінного гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем ОСОБА_1 не надано суду заперечень щодо позову, будь - яких доказів на підтвердження свого майнового стану, наявності стабільного доходу, тобто не наведено жодних доказів на спростування обставин, викладених в позовній заяві.

Зважаючи на вказане, вірним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відносно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони необґрунтовані та не доведені належними доказами, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини справи.

Зокрема доводи апелянта про те, що він мав поважні підстави для неявки в судове засідання, однак суд не взяв до уваги його клопотання про зупинення провадження в справі, та його намір в подальшому бути присутнім при розгляді справи для надання своїх доказів та пояснень, спростовуються наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день ухвалення рішення мала місце повторна неявка відповідача в судове засідання, та крім того, справа перебувала в провадженні суду першої інстанції з 17.04.2015 року, з огляду на що суд першої інстанції обґрунтовано, керуючись ст. 4 ст. 169 ЦПК України, відповідно до якої у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, прийшов до висновку, що у відповідача було достатньо часу для надання заперечень на позовну заяву, а тому вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи апелянтом також не надано жодних належних та допустимих доказів, при наявності яких суд мав ухвалити протилежне рішення, та доводів щодо необхідності зупинення провадження у справі.

Інші доводи апеляційної скарги відносно того, що порушено принципи цивільного судочинства, а саме рівність всіх учасників процесу, змагальність сторін та офіційне з'ясування всіх обставин справи, також є необґрунтовані, з огляду на наступне.

Як вбачається Висновку від 18.06.2015 року Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, після роз'їзду батьків малолітній ОСОБА_3 залишився проживати разом з матір'ю в трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, де відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 09.06.2015 року створені належні умови для проживання, навчання та відпочинку малолітнього. Мати належним чином доглядає та піклується за сином. Батько дитини ОСОБА_1 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в м. Києві державній адміністрації наполягав на визначенні місця проживання дитини з ним, посилаючись на те, що може створити дитині кращі умови для розвитку. Разом з тим, проаналізувавши вказану ситуацію, та враховуючи інтереси дитини Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_2, та позов вважає таким, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано жодних доказів того, що вказаний Висновок Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації ним оспорено в судовому порядку.

Крім того, вбачається з матеріалів справи, а саме рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини - задоволено частково, усунуто перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 шляхом встановлення способу участі у вихованні, визначено побачення з дитиною щомісяця кожного вівторка та четверга з 17.00 до 20.00 год. та кожної суботи з 16.00 до 20.00 год. без присутності матері. (а.с. 9-14)

Тобто, судовим рішенням визначено побачення батька з дитиною тричі на тиждень, однак, як вбачається з пояснень позивачки, вона вказує, що не чинить перешкод для спілкування відповідача із сином, разом з тим, відповідач зі свого боку не регулярно дотримується графіку участі батька у вихованні дитини.

Апелянтом також не надано жодних доказів щодо апеляційного оскарження вищезазначеного рішення або доказів перешкоджання матері на його виконання.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: