Справа № 163/1086/15-ц
Провадження № 2/163/168/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

при секретарі Семенюк К.М.,

за участю прокурора Оксентюк Б.А.,

представника служби у справах дітей Любомльської РДА ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом Любомльського міжрайонного прокурора в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Любомльської районної державної адміністрації про накладення заборони на відчуження майна,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2015 року Любомльський міжрайонний прокурор в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про накладання заборони на відчуження квартири №10, розташованої в будинку № 120 по вулиці 1-го Травня в місті Любомль Волинської області, де власником є ОСОБА_2.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що батьками неповнолітніх, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, є ОСОБА_5, який помер 20.01.2010 року, та ОСОБА_2. Рішенням Любомльського районного суду від 02 березня 2015 року неповнолітні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відібрані від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав і передані для подальшого влаштування Любомльській райдержадміністрації Волинської області. До набрання законної сили рішенням суду, неповнолітні проживали разом з матірю в квартирі №10, розташованої в будинку № 120 по вулиці 1-го Травня в місті Любомль Волинської області, право власності на яку зареєстровано на відповідачку, ОСОБА_6 (померла 04.07.2013 року) та ОСОБА_7 (померла 30.04.2013 року). У звязку з тим, що неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потребують захисту своїх житлових та майнових прав на вищезазначену квартиру, а питання, щодо накладання заборони на відчуження житла не вирішено, просять суд накласти заборону на відчуження належного ОСОБА_2 нерухомого майна, а саме квартири № 10, що знаходиться в будинку № 120 по вулиці 1-го Травня м. Любомль Волинської області.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала.

Заслухавши пояснення прокурора, відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно з положенням ч.2 ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

Судом встановлено, що батьками неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_5, який помер 20.01.2010 року, та ОСОБА_2.

Рішенням Любомльського районного суду від 02 березня 2015 року неповнолітні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відібрані від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав і передані для подальшого влаштування Любомльській райдержадміністрації Волинської області.

Сторони визнають той факт, що на момент відібрання дітей, останні проживали разом з матірю ОСОБА_2 в квартирі №10, розташованої в будинку № 120 по вулиці 1-го Травня в місті Любомль Волинської області.

З матеріалів справи вбачається, зокрема з листа КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» № 1051 від 08.04.2015 року, що право власності на квартиру №10, розташованої в будинку № 120 по вулиці 1-го Травня в місті Любомль Волинської області зареєстровано 02.02.1999 року за ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право приватної власності виданого Любомльською міською радою 30.12.1998 року. (а.с. 41-42).

07 березня 2003 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на «Гнатюк».

Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_6 померла 04.07.2013 року, а ОСОБА_8 - 30.04.2013 року.

Водночас в матеріалах справи відсутні відомості про наявність заведених спадкових справ і виданих свідоцтв про право на спадщину та внесення відомостей про заведення спадкових справ і видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Таким чином, ОСОБА_2 на праві власності належить 1/3 частки квартири №10, що знаходиться в будинку № 120 по вулиці 1-го Травня в місті Любомль Волинської області.

На даний час неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у Волинському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей у м. Ковелі, вул. Відродження, 12-а, що стверджується листом №125 від 09.04.2015 року вищезазначеного закладу (а.с.48).

Згідно з вимогами ч. 3 ст.25 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у разі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи - інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-

правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина - сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала.

Згідно ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Виходячи із наведеного та враховуючи, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 02.03.2015 року не вирішувалось питання щодо накладання заборони на відчуження житла, суд з метою захисту законних прав та інтересів неповнолітніх дітей, вважає за необхідне накласти заборону на відчуження належного ОСОБА_2 нерухомого майна, а саме: 1/3 частки квартири № 10, що знаходиться в будинку № 120 по вулиці 1-го Травня м. Любомль Волинської області до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до 17 квітня 2026 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 88, 212, 213-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст. 248 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Накласти заборону на відчуження належного ОСОБА_2 нерухомого майна 1/3 частки квартири № 10, що знаходиться в будинку № 120 по вулиці 1-го Травня м. Любомль Волинської області до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до 17 квітня 2026 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 121 (сто двадцять одну) гривню 80 копійок судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.