У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 11 листопада 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Луспеника Д.Д., Штелик С.П., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості по процентам та інфляційних втрат за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 9 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року, - в с т а н о в и л а: У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь суму заборгованості по процентам у розмірі 1 314 грн 95 коп., 23 грн 72 коп. інфляційних втрат, а всього 1 338 грн 67 коп. Вимоги мотивував тим, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2010 року було видано виконавчий лист № 2-72. Відділом Державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції 30 березня 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_5 на його користь 15 375 грн боргу. Станом на 1 січня 2011 року заборгованість відповідача становить 13 149 грн 48 коп. Вважав, що відповідач, внаслідок несвоєчасного повернення суми боргу, зобов'язаний сплатити йому інфляційні втрати відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та проценти згідно п. 6 договору позики від 20 жовтня 2007 року. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 9 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість по процентам у розмірі 1 314 грн 95 коп., інфляційні втрати у розмірі 23 грн 72 коп., а всього 1 338 грн 67 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення змінити в частині стягнення з нього заборгованості по відсотках від простроченої суми у розмірі 1 314 грн 95 коп. Отже, судові рішення в частині позовних вимог про стягнення суми інфляційних втрат не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 1 ст. 355 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по процентам, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по процентам, вірно застосувавши норми матеріального права, оскільки ОСОБА_5 зобов'язання в повному обсязі не виконані, кошти ОСОБА_4 не повернуті, відтак відповідач несе відповідальність по сплаті процентів відповідно до умов договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Ухвалене судом рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним угоди та не позбавляє позичальника права вимагати від відповідача його належного виконання. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити. Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 9 липня 2014 року в частині стягнення заборгованості по процентам та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко Д.Д. Луспеник С.П. Штелик
й