АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про стягнення коштів, за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року, -

у с т а н о в и в :

У березні 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом (уточненим під час розгляду справи) до ПАТ «Фідобанк» про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 вересня 2007 року між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_4 (позичальник) було укладено договір кредиту №143-Г/05, відповідно до умов якого позичальник отримав від банку грошові кошти у сумі 331 280,00 грн. на придбання автомобіля. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. Спадкоємцями після його смерті є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2013 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову банку про стягнення комісії у розмірі 680,89 грн. згідно з п. 2.3. кредитного договору за безпідставністю, а тому сплачені ОСОБА_4 за життя суми комісії підлягають стягненню з банку як безпідставно набуте майно разом з 3 % річних від суми боргу та втратами від інфляції. У зв'язку з викладеним просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2: 13 499,38 грн. безпідставно набутих коштів, три проценти річних у сумі 2 289,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 818,30 грн., а всього -

21 607,52 грн.; на користь ОСОБА_3: безпідставно набуті кошти у розмірі

4 499,79 грн., три проценти річних у сумі 763,28 грн., інфляційні втрати у розмірі

1 939, 43 грн., а всього - 7 202,50 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 грошові кошти у

_________________________________________________________

Справа № 761/8941/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/3557/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гриньковська Н.Ю.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

сумі 21 607,52 грн., судовий збір у розмірі 216,07 грн.; на користь ОСОБА_3 - грошові кошти у сумі 4 499,79 грн., судовий збір у розмірі 72,03 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено: стягнуто з ПАТ «Фідобанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти у сумі 13 499,38 грн. та судовий збір у розмірі 134,99 грн.; зменшено стягнення на користь ОСОБА_3 судового збору до 44,99 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення апеляційного суду скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2015 року справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 три проценти річних у розмірі 763,28 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 939,43 грн.

В апеляційних скаргах ПАТ «Фідобанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення та додаткове рішення в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що між сторонами не виникало грошових правовідносин, а тому підстави для застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, відсутні. Також вказує, що судом необґрунтовано взято до уваги наданий позивачами розрахунок заборгованості, який не відповідає дійсності.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 у задоволенні апеляційних скарг просила відмовити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року залишити без змін.

ОСОБА_2 та представник ПАТ «Фідобанк», належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваних рішень в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 18 вересня 2007 року між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_4 (позичальник) був укладений договір кредиту №143-1705 на придбання автотранспорту, відповідно до умов якого позичальник отримав від банку грошові кошти у сумі 331 280,00 грн. на придбання автомобіля «Volkswagen Touareg» строком до 18 вересня 2013 року (том 1 а.с. 10-15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (том 1 а.с. 16).

Спадкоємцями ОСОБА_4, які прийняли спадщину (автомобіль), є його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 4 лютого 2011 року, виданими приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г., відповідно до яких ОСОБА_2 успадкувала 3/4 частини спадкового майна, а ОСОБА_3 - 1/4 частину спадкового майна, яке складається з 1/2 частини автомобіля (том 1 а.с. 17-18).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2013 року, що набрало законної сили, позов ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, зокрема, у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії відмовлено (том 1 а.с. 22-51).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначеним рішенням встановлено, що комісійна винагорода у розмірі 0,25% на місяць у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату операції нараховується щоденно на залишок кредитної заборгованості за обслуговування кредитного рахунку в іноземній валюті (п. 2.3 кредитного договору). Натомість, згідно з п. 1.1 договору ОСОБА_4 кредит було надано у національній валюті, у зв'язку з чим підстави для нарахування зазначеної комісії відсутні.

25 грудня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до відповідача з вимогами про повернення їм безпідставно отриманих коштів у вигляді комісії на підставі зазначеного рішення Дніпровського районного суду м. Києва (том 1 а.с. 53-60).

Як вбачається з відповіді ПАТ «Фідобанк», позивачам було відмовлено у задоволенні вказаних вимог (том 1 а.с. 61-62).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення сплаченої ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» комісії, суд першої інстанції керувався статтею 1212 ЦК України та виходив з того, що відповідач зараховував сплачені позичальником на погашення кредитної заборгованості кошти в рахунок сплати комісії без достатньої правової підстави, а тому зобов'язаний вказані кошти повернути позивачам як спадкоємцям померлого.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду в частині повернення безпідставно стягнутої комісії не оскаржується, доводів щодо його законності чи необґрунтованості в цій частині апеляційна скарга не містить, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних і втрат від інфляції, суд виходив з того, що між сторонами виникли грошові зобов'язання, а тому наявні підстави для застосування до відповідача заходів відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Частиною 2 ст. 1212 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Положеннями ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а також зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

З наданого позивачами розрахунку заборгованості ПАТ «Фідобанк» вбачається, що за період з 31 березня 2008 року по 24 березня 2014 року заборгованість банку перед ОСОБА_4 складає: по нарахованим процентам - 3 053,12 грн., по інфляційним втратам - 7 757,73 грн.

Отже, відповідно до успадкованих часток, сума боргу відповідача перед ОСОБА_2 становить: сума трьох процентів річних - 2 289,84 грн., інфляційні втрати - 5 818,30 грн., а всього - 8 108,14 грн.; перед ОСОБА_3: сума трьох процентів річних - 763,28 грн., інфляційні втрати - 1 939,43 грн.. а всього - 2 702,71 грн.

Доводи апелянта з приводу того, що між сторонами не виникло грошових зобов'язань, а тому на суму безпідставно утриманої комісії не можуть нараховуватися проценти та інфляція, є безпідставними з огляду на таке.

З положень статей 524, 533-535 та 625 ЦК України вбачається, що вони застосовуються до грошових зобов'язань, які виражаються у грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яких зобов'язань зі сплати коштів.

Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, у тому числі правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

До зазначених висновків дійшла колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі під час перегляду вказаної справи.

Враховуючи те, що відповідач володів грошовими коштами, які належали ОСОБА_4, безпідставно, у нього виник обов'язок повернути ці кошти їх власнику.

Беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 помер, а після його смерті відкрилася спадщина, право вимагати повернення зазначених коштів перейшло до його спадкоємців - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Посилання апелянта на невідповідність наданого позивачами розрахунку заборгованості, в порушення передбаченого статтею 60 ЦПК України обов'язку сторони доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, не обґрунтовані жодним належним та допустимим доказом в розумінні статей 58-59 ЦПК України, а тому не беруться до уваги апеляційним судом як припущення, на яких не може ґрунтуватися доказування.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню безпідставно одержані кошти разом з трьома процентами річних та інфляційними втратами відповідно до їх часток у праві на спадщину.

Інші доводи апеляційних скарг, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційні скарги мають бути відхилені на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Фідобанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2014 року в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а також додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко