РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/4602/15-ц

2/643/2494/15

05.06.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Славгородської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16678,48 грн. та відшкодувати спричинену йому моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що наказом № 663К від 10.10.2014 року він був звільнений з ДП «Завод ім. В.А. Малишева» за власним бажанням. З моменту звільнення з ним не було проведено розрахунок по заробітній платі за серпень, вересень та жовтень 2014 року, у зв'язку з чим 05.01.2015 року позивачем було подано позов про її стягнення. Станом на 29.12.2014 року відповідач виплатив йому заборгованість по заробітній платі, проте у зв'язку з порушенням строків її виплати він має право на відшкодування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. 03.03.2015 року на ім'я генерального директора відповідача ним було направлено лист з вимогою надати йому довідку про середній заробіток за весь час затримки розрахунку з моменту його звільнення по день фактичного розрахунку. Станом на день звернення до суду з дійсним позовом, відповідь на вказаний лист ним не отримана. За його розрахунками, його середньоденна заробітна плата складає 297,83 грн. Відповідно, середня заробітна плата, яка підлягає виплаті, складає 16678,48 грн. (297,83 грн. ? 56 робочих днів). Крім того, порушення відповідачем законодавства про працю призвело до погіршення його самопочуття, потягло за собою стрес, безсоння, підвищення артеріального тиску. Крім того, він не мав можливості допомогти своїй хворій дружині, яка багато років перебуває на диспансерному обліку з тяжким захворюванням, а саме інсулінозалежним цукровим діабетом важкої форми. Спричинену йому моральну шкоду він оцінює в розмірі 20000,00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та доводи, викладені в позові, в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 10419,20 грн. В обґрунтування зазначив, що згідно довідки від 02.06.2015 року, середньоденна заробітна плата позивача складала 189,44 грн., а не 297,83 грн., як було зазначено позивачем, а кількість днів прострочення виплати заробітної плати складає 55 днів, а не 56, як зазначено позивачем. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 10419,20 грн. (189,44 грн. ? 55 днів). Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, позов в цій частині представник відповідача не визнав, посилаючись на відсутність вини відповідача у несвоєчасному розрахунку при звільненні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ДП "Завод ім. В.О. Малишева" з 10.09.1961 року, та 10.10.2014 року був звільнений з посади головного конструктора конструкторного бюро по спецтехніці (61) у зв'язку з уходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Вказана обставина підтверджується даними трудової книжки та не спростовувалось відповідачем.

Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з наданої відповідачем довідки № 804 від 02.06.2015 року, заборгованість ДП "Завод ім. В.О. Малишева" по заробітній платі перед позивачем на час звільнення складала 24397,06 грн., середньомісячна заробітна плата - 3978,24 грн., середньоденна заробітна плата - 189,44 грн. Середній заробіток розраховується за два попередні місяці, а саме серпень 2014 року та вересень 2014 року.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В абзаці першому п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Абзацом 2 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 10419,20 грн., які були визнані відповідачем, ґрунтуються на вимогах закону, в зв'язку з чим, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, задовольняє позов в цій частині.

В іншій частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд відмовляє, оскільки позивачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості в сумі, визначеній позивачем.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд частково задовольняє вказані вимоги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд приходить до висновку, що порушенням прав позивача на отримання повного розрахунку при звільненні йому було спричинено моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування вказаної шкоди суд враховує характер моральних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності та справедливості, а також той факт, що з відповідача на користь позивача через затримку розрахунку при звільненні стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 1000,00 грн.

Оскільки позивачі у справах, що виникають з трудових відносин, звільнені від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", суд на підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 88, 174, 208, 209, 212, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева, , на користь ОСОБА_1, грошові кошти в розмірі 11419,20 грн. (одинадцять тисяч чотириста дев'ятнадцять гривень двадцять копійок).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева, , на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.