Справа №538/714/15-ц
Провадження по справі №2/538/259/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Крекотень С.А.

при секретарі Криворучко В.І.

з участю сторін :

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця, Полтавської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом заборони вчиняти певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовною заявою прохаючи суд заборонити ОСОБА_3 користуватися господарськими спорудами розташованими в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позовні вимоги, пояснивши суду, що позивач по справі ОСОБА_1 є власником будинковолодіння розташованого в АДРЕСА_1. Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 08 січня 2014 року ОСОБА_1 зобовязаний надати в довічне користування житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач по справі ОСОБА_3 перешкоджає позивачу та його рідним користуватися вказаним будинковолодінням, була засуджена Лохвицьким районним судом за нанесення тілесних ушкоджень його матері ОСОБА_4 під час спору щодо користування вказаним будинковолодінням. ОСОБА_3 без узгодження з позивачем, користується приміщенням літньої кухні, де проживає та іншими господарськими спорудами будинковолодіння, в яких тримає підсобне господарство, користується земельною ділянкою, яка належить позивачу. Позивач та його представник просили суд заборонити ОСОБА_3 користуватися господарськими спорудами розташованими в будинковолодінні, що належить ОСОБА_1, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Відповідач позовні вимоги не визнала суду пояснила, що рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 08 січня 2014 року ОСОБА_1 зобовязаний надати в довічне користування житловий будинок АДРЕСА_1 їй- ОСОБА_3. Після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, до прийняття спадщини позивачем, вона стала проживати у літній кухні вказаного будинковолодіння, оскільки у неї були відсутні кошти для оплати за опалення газом будинку. Позивач до прийняття спадщини закрив будинок. Відповідачка не має доступу до будинку. Відповідачка не заперечує права користування позивача та його родичів вказаним будинковолодінням. Відповідач просила суд відмовити в позові так, яка вважає, що вона має право на користування як житловим будинком так і господарськими спорудами вказаного будинковолодіння, в якому вона проживає понад 20 років.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного.

Як видно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником будинковолодіння розташованого в АДРЕСА_1.

З свідоцтва про право власності та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності видно, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,098 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

З рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 08 січня 2014 року видно, що ОСОБА_1 зобовязаний надати в довічне користування житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 засуджена вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 10.04.2014 року за ст.125 ч.1 КК України за нанесення тілесних ушкоджень матері позивача - ОСОБА_4 під час спору щодо користування вказаним будинковолодінням.

Вказані факти визнані сторонами по справі.

Як видно з пояснень сторін по справі позивач не проживає після реєстрації права власності у власному будинковолодінні, оскільки працює і проживає в м. Полтава. Відповідачка не має доступу до житлового будинку, який закрив на замок позивач, не надавши ключа від будинку позивачці.

Згідно вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст. ст.319 ЦК України власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд.

Згідно вимог ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно вимог ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Згідно вимог ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави суду вважати, що у сторін по справі є спір щодо порядку користування садибою, розташованою в с. Токарі Лохвицького району Полтавської області.

Аналіз вищевикладених доказів дає підстави суду вважати, що сторони по справі перешкоджають один одному користуватися садибою.

Позовна вимога про заборону ОСОБА_3 користуватися господарськими спорудами розташованими в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1, на думку суду є незаконною, оскільки у власності позивача є садиба, яка розташована за вказаною адресою і ОСОБА_3 відповідно до рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 08 січня 2014 року має право на довічне користування цією садибою. До того ж проживання в сільському будинку без користування присадибною земельною ділянкою, без користування господарськими будівлями до яких входять: сарай, кладова, погріб, туалет - є неповноцінним користуванням будинку. Одночасно право користування садибою має право і позивач з членами своєї сімї та іншими особами за розсудом позивача.

Суд рахує доцільним розяснити сторонам їх право на звернення до суду з позовною заявою про встановлення порядку користування садибою. Встановлення порядку користування садибою не являється предметом спору, який розглядається в даній справі.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги незаконні, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 212, 215 ЦПК України, ст. ст.316, 317, 319, 321, 381, 383, 391 ЦК України, суд -

р і ш и в :

Відмовити в позові.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.А. Крекотень