Справа № 2/2506/856/11 Провадження № 22-ц/795/904/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Рахманкулова І. П. Доповідач - Скрипка А. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки А.А.
суддів:Онищенко О.І., Шевченка В.М.
при секретарі:Покладу Д.В.
за участю:ОСОБА_5, представника позивача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_7 до автокооперативу № 8 Деснянської районної у м.Чернігові ради, - третя особа: комунальне підприємство „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на гараж,

в с т а н о в и в:

У грудні 2010року ОСОБА_7 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на гараж НОМЕР_1, який розташований в автокооперативі №8 Деснянської районної у м. Чернігові ради.Вимоги позову обґрунтовувались тим, що позивач є власником гаража № НОМЕР_1, який розташований в автокооперативі № 8 у м. Чернігові. Позивач вказував, що він придбав вказаний гараж у 1996 році у ОСОБА_8, який помер у вересні 1999 року. Також позивач зазначав, що він є членом зазначеного кооперативу, проте не може зареєструвати своє право власності на гараж у зв'язку з відсутністю нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Заочним рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.02.2011 року позов ОСОБА_7 було задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності на гараж № НОМЕР_1, що розташований в автокооперативі № 8 Деснянської районної у м. Чернігові ради.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 10.02.20111року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Апелянт вказує, що оскаржуване заочне рішення суду про визнання права власності на гараж за ОСОБА_7, який є рідним братом його колишньої дружини ОСОБА_9, впливає на права та обов'язки апелянта щодо спірного гаражу, який було придбано апелянтом у ОСОБА_8 у 1996 році. За даних обставин апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не залучив його до участі у розгляді даної справи. Апелянт також посилається на те, що факт належності йому спірного гаражу підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів, на звороті яких записано, що апелянт сплачував членські внески в кооператив за весь період придбання ним спірного гаражу та актами виконаних робіт щодо вказаного гаражу. ОСОБА_5 вважає, що вказаний позов заявлено з метою уникнення розподілу спільного майна подружжя, набутого ним під час перебування в шлюбі з ОСОБА_9

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015року скасовано ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 09.12.2014року, якою було залишено без змін заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.02.2011року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.147-150).

Відповідно до приписів ч.4статті 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В судове засідання апеляційного суду позивач, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до приписів ч.5 статті 76 ЦПК України, а також представники відповідача та третьої особи, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.183,184,188), не з'явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 10.02.2011року,-скасуванню,з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті заявлених позовних вимог, яким необхідно відмовити в задоволенні вимог позову ОСОБА_7 до автокооперативу № 8 Деснянської районної у м.Чернігові ради, - третя особа: комунальне підприємство „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на гараж.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.6), відповідно до довідки № 16 від 18.12.2010року автокооперативу №8, ОСОБА_7 є членом автокооперативу №8 та власником гаражу № НОМЕР_1.

Відповідно до паспорту на гараж НОМЕР_1 в автокооперативі № 8 м. Чернігова, власником зазначеного гаража вказано ОСОБА_8 Згідно з відміткою про зміну власника, внесеною до даного паспорта, власником гаража вказано ОСОБА_7 (а.с.8-9). Відповідно до запису в акті про смерть № 2432 від 16.09.1999року( а.с.29), ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом також встановлено, що відповідно до довідки від 31.01.2011року № 550 комунального підприємства „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації", ЧМБТІ не має даних відносно реєстрації права власності на об'єкт: м. Чернігів, а/к 8 гараж НОМЕР_1 (а.с23).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не може оформити право власності на вказаний гараж у звязку із тим, що продавець гаража помер, а тому позивач, купивши цей гараж, не може надати органу, що здійснює реєстрацію права власності на нерухоме майно, правовстановлюючого документу на нього.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції не узгоджуються з нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними обставинами справи.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З врахуванням зазначених норм закону, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З положень ч.5 статті 11 ЦК України випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ч.1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України регламентує, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Згідно приписів статті 392 ЦК України, яка регулює визнання права власності, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Приймаючи до уваги, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні зазначеної норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

За нормою права, на підставі якої суд першої інстанції задовольнив позов, а саме, за приписами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-244 цс 14 від 18 лютого 2015 року, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до приписів ч.1 статті 360-7ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до положень ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем не представлено суду відповідних доказів укладення ним письмового та нотаріально посвідченого правочину щодо придбання спірного гаражу у ОСОБА_8 В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 було представлено для огляду оригінал паспорта на гараж з відповідними відмітками про сплату ним членських внесків. При цьому апелянт стверджує, що прізвище ОСОБА_7 в паспорті на гараж зазначено тому, що воно було помилково записано до вказаного паспорту. Як вбачається з довідки відповідача №01/14 від 01.10.2014року(а.с.39), ОСОБА_5 є членом автокооперативу №8 в м.Чернігові по вул.Мстиславська, 98-А. Відповідно до актів №-031 здачі-прийняття робіт від 12.09.1997року та від 15.02.2003року (а.с.41,42), ОСОБА_5 був замовником виконання ТОВ''Оргагробуд'' ремонту воріт металевих та заміни замків в гаражі № НОМЕР_1 автокооперативу №8.

Також необхідно зазначити, що станом на час розгляду справи судом першої інстанції право власності на спірний гараж у встановленому законом порядку за жодною особою раніше не було зареєстровано.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду даної справи встановлено, що позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів в розумінні статті 60 ЦПК України відносно того, що позивач набув у встановленому законом порядку право власності на спірний гараж. Також по справі не встановлено, що позивач є власником спірного гаражу відповідно до умов статті 392 ЦК України, яка надає право саме власнику майна на пред'явлення позову про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Представлений в судове засідання апеляційного суду представником позивача технічний паспорт на спірний гараж (Чернігівське міське бюро технічної інвентаризації,21.09.2011рік), в якому власником зазначено ОСОБА_7.(а.с.195), не може бути підтвердженням заявлених позовних вимог, оскільки вказаний технічний паспорт видано на ім'я позивача на підставі оскаржуваного ОСОБА_5 заочного рішення суду першої інстанції від 10.02.2011року.

Копія договору найму(оренди) спірного гаражу, укладеного 23.06.1996року між позивачем та ОСОБА_5(а.с.197), а також довіреності від 19.04.2012року, видані позивачем на ім'я ОСОБА_9 стосовно спірного гаражу та квартири № 21 в м. Чернігові по вул.Боженка,100 (а.с.198,199), не спростовують доводів апеляційної скарги відносно того, що позивач не набув у встановленому законом порядку право власності на спірний гараж.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування заочного рішення суду першої інстанції від 10.02.2011року та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог, яким необхідно відмовити в задоволенні вимог позову ОСОБА_7 до автокооперативу № 8 Деснянської районної у м. Чернігові ради, третя особа: комунальне підприємство „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на гараж.

Керуючись статтями: 15, 328, 331,392 ЦК України, статтями : 303, 304, 307; п.4 ч.1 статті 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 лютого 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до автокооперативу №8 Деснянської районної у м. Чернігові ради, третя особа: комунальне підприємство „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на гараж, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: