Справа № 350/1955/13-ц
Номер провадження 2/350/7/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року смт.Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Калиній Г.В.

з участю секретаря судового засідання Юречко Т.Б.

позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2

позивачки ОСОБА_3

відповідачки ОСОБА_4

та її представника за дорученням ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину по закону, визнання права власності на майно та реальний його розподіл та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину по закону та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

У своїй уточненій позовній заяві позивачка - відповідачка ОСОБА_1 просить постановити рішення, яким визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину по закону від 14 жовтня 1996 року, видане їй та її дочці ОСОБА_4 Рожнятівською державною нотаріальною конторою, визнати за нею право власності на 4/6 частини домоволодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_1, провести реальний розподіл домоволодіння між нею та відповідачками, виділивши їй 4/6 частини, а відповідачкам по 1/6 частині.

У своїй позовній заяві позивачка ОСОБА_3 просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_7, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину по закону від 14 жовтня 1996 року, видане Рожнятівською державною нотаріальною конторою її матері і сестрі, та визнати за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_1, компенсацію за перевищення реальної вартості над ідеальною часткою не стягувати, оскільки це її кошти вкладені нею на покращення частини спадкового майна.

У судовому засіданні позивачка-відповідачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, а позовні вимоги своєї дочки Тетяни визнала частково та пояснила, що з 29 серпня 1970 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, з яким вони спільно побудували житловий будинок та господарські споруди в АДРЕСА_1.

Від спільного проживання у них народилися син та дві дочки. З часу закінчення будівництва їхня сім'я проживала у вказаному домоволодінні, власником якого був записаний її чоловік.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_7 помер. На той час у житловому будинку проживали вона і її дочки: відповідачка ОСОБА_4, та позивачка ОСОБА_3, яка на той час була неповнолітньою.

Вони з дочкою ОСОБА_4 оформили спадщину на себе у рівних долях, оскільки дочка ОСОБА_3 на той час ще була малою. Пізніше дочка ОСОБА_3 виїхала в Росію і там багато років жила. Приїзджала додому тільки в гості.

Однак на даний час дочка ОСОБА_3 повернулася додому на постійне проживання і між дочками виник спір з приводу користування житловим будинком. Спочатку вони з дочкою ОСОБА_4 дозволили ОСОБА_3 переобладнати літню кухню під житло. Коли ОСОБА_3 зробила там відповідний ремонт та почала облаштовувати подвір»я, між сестрами почали виникати сварки, а згодом ОСОБА_4 заявила ОСОБА_3, що та не має права тут жити, бо їй тут нічого не належить. Тому виникла необхідність визначитися з належністю кожній з них конкретної частини житлового будинку. Уже тепер їй стало відомо, що під час оформлення спадщини її було незаконно позбавлено ? частини домоволодіння, яка на день смерті її чоловіка ОСОБА_7 належала їй на праві спільної сумісної власності подружжя. Адже спадщина після смерті чоловіка відкрилась тільки на ? спірного домоволодіння. На час смерті чоловіка у будинку проживала і їх молодша мдочка - позивачка ОСОБА_3, яка також має право на частку у спадковому майні. Вона є юридично неграмотною, тому не розуміла, що при отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка мала право оформити на себе свою власну частину будинку. Вважає, що має право на 4/6, а її дочки відповідно на 1/6 та 1/6 частини спадкового майна.

Підтвердила, що дочці ОСОБА_3 про оформлення спадщини вони з ОСОБА_4 не повідомляли, їй стало про це відомо тільки тепер, перед розгляду справи судом, після того, як ОСОБА_4 повідомила її про те, що вона не має будь-яких прав на проживання у будинку.

Також підтвердила, що ОСОБА_3 здійснила капітальний ремонт літньої кухні, виконала роботи зазначені в уточненні до поданої нею позовної заяви, на що витратила кошти, зазначені у даному уточненні. Тому вважає, що дочці ОСОБА_3 слід присудити частину будинку з літньою кухнею, що у третьому варіанті розподілу належить третьому співвласнику, та не стягувати з неї компенсацію за більшу реальну вартість її частки, тому що вартість літньої кухні істотно збільшена за рахунок проведеного нею капітального ремонту.

Просить їй виділити частину будинку і господарських споруд, що відповідно до третього варіанту розподілу пропонується виділити першому співвласнику, тому, що саме у цій частині будинку вона на даний час живе.

Позивачка ОСОБА_3 свій позов підтримала, а проти задоволення позову ОСОБА_1 частково заперечила та пояснила, що на час смерті батька проживала разом з матір'ю та сестрою - відповідачами за її позовом - у спірному домоволодінні, таким чином вступила у володіння спадковим майном.

У 1998 році вона народила позашлюбну дочку, що погіршило її стосунки з матір'ю та сестрою. Такі обставини змусили її виїхати на проживання у Російську Федерації до старшого брата.

У 2010 році вона з дитиною повернулася у Рожнятів та стала проживати у батьківському будинку. Сестра ОСОБА_4 сприймала її як гостю, тому на перших порах відносини між ними складалися нормально. Проте з часом ОСОБА_4 стала заявляти, що в будинку замало місця для їхнього з дитиною проживання і їй слід повертатися в Росію.

Після цього її мати розпорядилася, щоб вона за дитиною перейшла проживати до літньої кухні. У зв'язку з цим вона зробила капітальний ремонт літньої кухні: з кладовки переробила кухню, а з кухні - житлову кімнату, облаштувала ці приміщення для проживання, придбала меблі, замінила двері, вікна, здійснила зовнішнє і внутрішнє утеплення приміщення, вимурувала піч, поставила облицювальну плитку, провела благоустрій території. Для реконструкції та капітального ремонту літньої кухні вони разом з чоловіком витратили 53 478 гривень.

Згодом сестра почала чинити їй перешкоди в облаштуванні терититорії подвіря. З того часу відносини між ними різко погіршилися. Сестра заявила їй, що є власником всього майна, а вона на будинок не має будь яких прав.

Тоді від сестри їй стало відомо, що вони з матірю отримали свідоцтво про право на спадщину після смерті батька і даний факт від неї приховали. Таким чином її незаконно позбавлено права на спадщину після смерті її батька.

Вважає, що має право на частку житлового будинку та господарських споруд, як на спадщину після смерті батька, у тому числі і на літню кухню. Останню вона капітально відремонтувала за власні кошти, які не є спадковим майном.

Відповідачка ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 визнала частково, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 заперечила та пояснила, що після смерті батька, вони разом з матір'ю оформили свої права на спадщину по закону та стали власниками спадкового домоволодіння в рівних долях і їй належить його половина. Тому домоволодіння між ними слід розділити згідно першого варіанту розподілу додаткової будівельно технічної експертизи, присудивши їй частину, що пропонується виділити першому співвласнику, а матері частину, що пропонується виділити другому співвласнику, оскільки на даний час вони реально такі частини будинку займають.

При цьому їй слід присудити компенсацію за перевищення реальної частки другого співвласника над ідеальною.

Вважає, що позивачка ОСОБА_3 не має права на спадкове майно, бо втратила строки позовної давності. З часу, коли сестра приїхала з Росії додому пройшло більше десяти років, тому вона могла належним чином оформити свої спадкові права чи заявити про них раніше. Вважає, що сестра знала про наявність свідоцтва про право на спадщину, виданого на неї і на матір, бо приїжджаючи додому, як громадянка Росії, реєструвалася у міграційній службі, однак доказів того, що вона сестрі повідомляла про наявність чи показувала даний правовстановлюючий документ надати суду не може.

Не заперечила, що сестра проводила ремонт літньої кухні, у проведенні якого вона їй не перечила. Однак вважає, що сестрою не надано достовірних доказів про фактично понесені затрати. Тому за умови присудження сестрі літньої кухні, як окремого житла, вона повинна сплатити їй половину її вартості.

Також вважає, що витрати на проведення додаткової експертизи слід стягнути з матері, яка скривала наявність правовстановлюючих документів на літню кухню, що призвело до її призначення.

Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а позов ОСОБА_3 до задоволення, виходячи з наступного.

29 серпня 1970 року позивачка - відповідачка ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с. 122, 7 т.1).

Від спільного проживання у них народилося троє дітей: син ОСОБА_8, 1963 року народження, дочки ОСОБА_4, 1965 року народження та ОСОБА_3, 1980 року народження, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а. с. 40, 137 т.1)

У 1965 році ОСОБА_7 отримав земельну ділянку під будівництво в розмірі 0,10 га, що підтверджується копією архівного витягу № Т-14/04-10 від 04 серпня 2014 року з протоколу №7 засідання виконавчого комітету Рожнятівської селищної Ради депутатів трудящих Рожнятівського району від 23 квітня 1965 року (а. с. 240 т.1).

На земельній ділянці ОСОБА_7. спільно із позивачкою ОСОБА_1 збудували житловий будинок та господарські споруди, що підтверджується копіями технічних паспортів на житловий будинок (домоволодіння), виданих Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 22 квітня 1986 року та 15 липня 2014 року (а. с. 8-13,197-200 т.1), копією будівельного паспорта на будівництво господарських будівель від 15 вересня 1988 року (а. с. 114-118 т.1), копією проекту на газифікацію літньої кухні за 1991 рік (а.с.129-137 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 14).

Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно - домоволодіння, яке знаходиться у АДРЕСА_1.

На час його смерті разом з ним проживали та вступили у володіння спадковим майном, таким чином прийнявши спадщину, його дружина ОСОБА_1 та його дочки ОСОБА_4 і ОСОБА_3, остання була неповнолітньою, що не заперечується сторонами.

Також четвертим спадкоємцем по закону на час відкриття спадщини був син спадкодавця ОСОБА_8., який на той час жив у Росії. Дані про прийняття ним спадщини відсутні. Судом його повідомлено, про можливість заявити про свої спадкові права у процесі даного спору, на що він не відреагував, що підтверджується повідомленням суду та розпискою про його отримання (а.с.210,216 т.1).

Позивачка - відповідачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4 на спірний будинок з господарськими спорудами отримали свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, та стали власниками спірного володіння у рівних частках, що підтверджується, копією свідоцтва про право на спадщину по закону серії ААА № 303077, виданого Рожнятівською державною нотаріальною конторою 14 жовтня 1996 року (а. с. 6, 128 т. 1).

Оспорюване свідоцтво видане на підставі спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння в цілому, як на спадкове майно, у рівних долях. При цьому вони зазначили, що інших спадкоємців немає. Крім того ОСОБА_1 зміст ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України нотаріусом був роз»яснений і вона письмово підтвердила, що він їй зрозумілий, і що свідоцтво про право власності на її частку просить не видавати, що підтверджується копією заяви (а. с. 120 т.1).

На час видачі свідоцтва про право на спадщину і на даний час спірне домоволодіння складається з житлового будинку, двох сараїв, літньої кухні з верандою, погребу, сараю з навісом, вбиральні, огорожі, криниці воріт та хвіртки, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину та копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ОКП «Івано-Франківське» обласне бюро технічної інвентаризації (а.с. 128, 197-199 т.1).

Позивачка ОСОБА_3 провела реконструкцію та здійснила капітальний ремонт літньої кухні, яка входить до складу спірного домоволодіння, що не заперечується сторонами. ЇЇ витрати на придбання будівельних матеріалів для проведення ремонту частково підтверджуються товарними чеками від 05 серпня 2014 року, 12 серпня 2014 року, 19 серпня 2014 року, 20 серпня 2014 року, 02 вересня 2014 року та накладною № 14/13/08 від 13 серпня 2014 року (а.с. 14-20 т.2).

Аналізуючи надані сторонами та досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності судом встановлено, що чоловік позивачки ОСОБА_1 та батько позивачки ОСОБА_3 і відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був власником 1/2 частини спірного домоволодіння. Спадкоємцями першої черги по закону після його смерті були його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_8. Позивачка ОСОБА_1 добровільно відмовилася від своєї частки у спільному майні подружжя. Тому їй і відповідачці ОСОБА_4 нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину по закону на все домоволодіння у рівних частках. Тому все домоволодінні слід визнати спадковим майном після смерті ОСОБА_7

Позивачка ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті батька, оскільки на час смерті спадкодавця разом з ним проживала однією сім»єю і продовжувала там жити, вступивши у фактичне володіння спадковим майном.

Оскільки спадкодавець помер до вступу у дію ЦК України, то щодо спірних правовідносин слід застосувати норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За змістом ст. ст. 525, 526 названого кодексу, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини - останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 529 цього кодексу, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття, а за змістом статті 549 цього ж кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 561 названого кодексу встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже зазначеною нормою визначено початковий строк для оформлення спадкових прав, видача свідоцтва про право на спадщину строком не обмежена. Воно може бути отримане спадкоємцями в будь-який час, але, як правило, після закінчення 6 місяців від дня відкриття спадщини ( зазначена норма передбачена і ст. 1298 ЦК України що діє на даний час).

Сторони у встановленому законом порядку прийняли спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця та після його смерті проживали у спадковому домоволодінні, а отже вступила в управління та володіння спадковим майном.

За таких обставин, позивачка ОСОБА_3, як і її мати і сестра, має право на частку у спадковому майні рівну із іншими спадкоємцями, що є сторонами у спорі, тобто у розмірі 1/3 частини спадкового майна.

Не оформення свого спадкового права позивачкою ОСОБА_3 у встановленому законом поядку не давало підстав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на оформлення за собою права на її частку.

За змістом ст. 41 Конституції України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оформивши в рівних частках право на спадщину після смерті ОСОБА_7, позивачка - відповідачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4 фактично позбавили права на частку у спадщині позивачку ОСОБА_3 Тому суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 незаконно набули права власності на належну ОСОБА_3 частку спірного домоволодіння.

Відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Отже свідоцтво про право на спадщину по закону від 14 жовтня 1996 року, видане ОСОБА_1 та ОСОБА_4 слід визнати недійсним та визнати за стронами право на 1/3 частину спірного спадкового майна за кожною.

Відповідачка ОСОБА_4 просить застосувати строк позовної давності до даної позовної вимоги, оскільки з часу видачі свідоцтва пройшло більше трьох років.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, який статтею 257 названого кодексу встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 261 зазначеного кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

ОСОБА_3 посилається на те, що про наявність оспорюваного свідоцтва дізналася від сестри тільки після виникнення спору між ними і відразу звернулася з позовом до суду про захист свого порушеного права. Ці її доводи підтвердила у судовому засіданні відповідачка по суті цієї позовної вимоги - ОСОБА_1

Заявляючи про застосування строку позовної давності щодо даної позовної вимоги ОСОБА_4 не надала суду жодного доказу про те, що повідомила сестру про наявність оспорюваного свідоцтва раніше, коли саме це зробила і за яких обставин, а тому її заява є голослівною, не підтвердженою об»єктивними даними і визнається судом не доведеною.

За таких оставин суд дійшов до висновку, що про порушення її спадкового права шляхом отримання свідоцтва про право на її частину спадщини ОСОБА_3 дізналася незадовго до звернення до суду з даним позовом, а тому строк позовної давності вона не пропустила.

Позивачка-відповідачка ОСОБА_1 вважає, що їй, як дружині спадкодавця належить 4/6 частки у спірному майні. Проте з наявної у матеріалах справи копії заяви останньої про прийняття спадщини (а. с. 120 т.1) вбачається, що вона добровільно відмовилася від частки у спільній сумісній власності подружжя, тому відповідно до ст. 529 ЦК УРСР домоволодіння, як спадкове майно, слід поділити між позивачкою-відповідачкою ОСОБА_1, відповідачкою ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_3 у рівних частках.

У відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Отже спадкове домоволодіння слід розділити між сторонами реально, у співвідношенні 1/3 до 1/3 та 1/3 згідно варіанту №3, запропонованого експертом у висновку додаткової судової будівельно - технічної експертизи № 169/15 від 09 лютого 2015 року (а. с. 219-229 т.1). Враховуючи фактичне використання сторонами домоволодіння, слід виділити позивачці ОСОБА_1 частину будинку площею 36,5 квадратних метри, що становить 47/100 будинку, з відповідними господарськими спорудами, що пропонується виділити першому співвласнику. ОСОБА_4 необхідно виділити частину будинку площею 23,1 квадратного метра, що становить 30/100 будинку, з відповідними господарськими спорудами, що пропонується виділити другому співвласнику, а ОСОБА_3 - частину будинку площею 17,4 квадратних метри, що становить 23/100 будинку, з відповідними господарськими спорудами, що пропонується виділити третьому співвласнику.

При цьому слід врахувати, що ОСОБА_3 провела ремонт літньої кухні, що значно збільшило її вартість на даний час, у порівнянні з її вартістю на час відкриття спадщини. ОСОБА_1 фактично із спадкодавцем створила спірне спадкове майно. За таких обставин суд вважає за можливе не стягувати з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 компенсацію за перевищення вартості їх реальної частки над вартістю ідеальної частки майна, що підлягає поділу.

Відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі позовних заяв сторони сплатили судовий збір частково, оскільки вартість спірного майна реально не була оцінена. Тому судові витрати по справі слід розподілити між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вартості реально присудженого майна.

З позивачки ОСОБА_1 на користь експертної установи слід стягнути вартість додаткової судової будівельно - технічної експертизи, оскільки вона призначалася з вини останньої, яка старалася скрити наявність правовстановлюючих документів на літню кухню з метою уникнення її реального розподілу.

Керуючись ст. ст. 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину по закону, визнання права власності на частину домоволодіння та реальний поділ спадкового майна задовольнити частково.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину по закону та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті її батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину по закону серії ААА № 303077, видане Рожнятівською державною нотаріальною конторою 14 жовтня 1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності за кожною по 1/3 частці житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться у АДРЕСА_1 Рожнятівського району Івано-Франківської області та реально розділити спадкове майно між ними згідно варіанту №3, запропонованого експертом у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 169/15 від 09 лютого 2015 року.

Виділити ОСОБА_1 у житловому будинку: приміщення коридору 1-1 площею 7,2 квадратних метри, частину веранди 1-7 площею 7,0 квадратних метрів, комору 1-2 площею 7,5 квадратних метрів та житлову кімнату площею 14,8 квадратних метрів, а всього приміщень будинку площею 36,5 метра загальною вартістю 109125 гривень.

З господарських будівель і та споруд виділити ОСОБА_1 сарай«Б» площею 22,4 квадратних метрів та вбиральню «З» площею 1,4 квадратних метрів.

Виділити ОСОБА_4 у житловому будинку: приміщення кухні 1-5 площею 16 квадратних метрів, паливну 1-6 площею 2,8 квадратних метрів, частину веранди 1-7 площею 4,3 квадратних метри, а всього частину будинку загальною площею 23,1 квадратних метри вартістю 69063 гривні.

З господарських будівель та споруд ОСОБА_4 виділити погріб «Д» площею 18,6 квадратних метрів.

Виділити ОСОБА_3 у житловому будинку житлову кімнату 1-4 площею 17,4 квадратних метрів вартістю 52021 гривню.

З господарських будівель та споруд виділити ОСОБА_3 сарай «В» площею 20,4 квадратних метри, літню кухню з верандою «Г,2» площею 20,4 квадратних метрів та сарай з навісом «Е, Е2» площею 43,6 квадратних метри.

Огорожу «№1», криницю «№2», ворота «№3», хвіртку «№4» залишити у спільному користуванні співвласників, а порядок користування горищем встановити для кожного співвласника над своєю частиною згідно розподілу житлового будинку.

Всього ОСОБА_1 присудити частину будинку та господарських будівель і споруд загальною вартістю 135569 гривень, ОСОБА_4 загальною вартістю 134955 гривень, а ОСОБА_3 відповідно 190044 гривні.

Компенсацію за перевищення реально отриманої частки понад ідеальною з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не стягувати.

Для приведення у відповідність до будівельних вимог по житлі ОСОБА_1 влаштувати перегородку у веранді 1-7.

ОСОБА_4 закласти дверний проріз між приміщеннями 1-1 та 1-5, влаштувати вхід у приміщення 1-7 та у приміщення 1-5 з приміщення 1-7.

ОСОБА_3 закласти дверний проріз між приміщеннями 1-4 та 1-5, влаштувати прибудову до приміщення 1-4, влаштувати дверний проріз між прибудовою та приміщенням 1-4.

Всім співвласникам виконати роботи по влаштуванню індивідуальних інженерних мереж.

Стягнути у доход держави недоплаченого судового збору з ОСОБА_1 1125 гривень 29 копійок, з ОСОБА_4 1349 гривень 55 копійок та з ОСОБА_3 1927 гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Інституту судових експертиз і права 1414 гривень 50 копійок за проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рожнятівський районний суд протягом десяти днів з часу його проголошення, а особами, які приймали участь у розгляді справи але не були присутніми у судовому засіданні у той же строк, з часу отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :