Справа № 741/326/15-ц
Провадження № 22-ц/795/1151/2015
Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Дикий В. М.
Доповідач - Позігун М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року

м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:прокурора Оліфір А.В., представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури Чернігівської області на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2015 року у справі за позовом прокурора Носівського району в інтересах держави в особі Носівської центральної районної лікарні до ОСОБА_6, третя особа Управління Державної казначейської служби України у Носівському районі Чернігівської області, про стягнення виплаченого відшкодування в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокуратура Чернігівської області, не погоджуючись з рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2015 року, яким на часткове задоволення позовних вимог прокурора Носівського району було стягнуто з ОСОБА_6 75 000 грн. на користь Носівської центральної районної лікарні на покриття завданої шкоди, просить ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. За доводами апелянта, оскільки судом не враховано, що шкоди завдано злочином працівника лікарні, то при вирішенні питання відшкодування шкоди в порядку регресу суд повинен був керуватися нормами ЦК України, зокрема статтею 1193, частиною 4 якої не передбачено можливість зменшення розміру відшкодування завданої злочином шкоди, а не статтею 137 КЗпП України, якою керувався суд при ухваленні рішення. Крім того, прокуратура Чернігівської області вказує, що судом неправомірно при вирішенні спору враховано позицію представника Носівської ЦРЛ щодо зменшення суми стягнення, оскільки прокурором у судових дебатах підтримано позов у повному обсязі і відповідно до ч.4 ст.46 ЦПК України спір повинен вирішуватися судом з урахуванням позиції прокурора навіть у випадку відмови представника лікарні від позову.

Заслухавши доповідача, прокурора, представника відповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Носівського районного суду від 29 грудня 2014 року (з урахуванням внесених ухвалою Носівського районного суду від 04 березня 2015 року виправлень арифметичних помилок) ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; стягнуто з Носівської центральної районної лікарні на користь малолітнього ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_8, майнову шкоду в розмірі 185 426 грн. 41 коп. у вигляді щомісячних платежів в сумі 860 грн. 59 коп. кожного місяця, починаючи з 28.02.2014 року до досягнення ним повноліття, по 12.02.2032 року включно, а в разі навчання - до його закінчення, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років; стягнуто з Носівської центральної районної лікарні на користь малолітнього ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_8, моральну (немайнову) шкоду в розмірі 60 000 грн.; стягнуто з Носівської центральної районної лікарні на користь матері померлої ОСОБА_9 ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 144 118 грн. 09 коп. у вигляді щомісячних платежів в сумі 860 грн. 59 коп. кожного місяця, починаючи з 28.02.2014 року до досягнення ОСОБА_7 14 років, тобто по 12.02.2028 року включно; стягнуто з Носівської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_10 витрати на поховання в розмірі 31 255 грн.; стягнуто з Носівської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_10 моральну (немайнову) шкоду в розмірі 50 000 грн.; стягнуто з Носівської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_8 моральну (немайнову) шкоду в розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Носівського районного суду від 21 січня 2015 року на підставі п.в ст.1 Закону України „Про амністію у 2014 році від 08 квітня 2014 року звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, призначеного вироком Носівського районного суду від 29 грудня 2014 року.

На виконання зазначеного вироку суду було видано виконавчі листи.

Згідно меморіальних ордерів Носівською ЦРЛ було виплачено 18 лютого 2015 року: на користь ОСОБА_10 31 255 грн., на користь ОСОБА_8 60 000 грн., 02 березня 2015 року: на користь ОСОБА_10 50 000 грн., на користь ОСОБА_8 50 000 грн., а всього на суму 191 255 грн. (а.с.32-35),

В своїй позовній заяві прокурор Носівського району, посилаючись, зокрема на положення ч.1 ст.1191 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_6 у порядку регресу кошти в сумі 191 255 грн., які лікарня відшкодувала потерпілим через переслідуване у кримінальному порядку діяння винного працівника, повязане з неналежним виконанням ним своїх трудових обовязків.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Проте, як встановлено судом, право регресу Носівської ЦРЛ виникло в звязку з відшкодуванням шкоди потерпілим, яким шкоди було завдано працівником лікарні ОСОБА_6 під час виконання ним трудових обовязків.

Таким чином, правовідносини роботодавця і працівника, повязані з відшкодуванням шкоди, завданої працівником при виконанні ним своїх трудових обовязків, регулюються нормами трудового законодавства, зокрема главою IX КЗпП України.

Згідно розяснень, викладених в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обовязків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що грунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обовязків (відшкодування шкоди їх майну, здоровю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), згідно зі ст.441 ЦК (ст.1172 ЦК України 2003 року) відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Абзацем 1 ст.130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудивх обовязків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Частиною 2 ст.137 КЗпП України передбачено можливість суду зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Згідно розяснень, викладених в абзацах 3, 4 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, передбачена ст. 137 КЗпП можливість зменшення розміру шкоди, яка підлягає покриттю, з урахуванням ступеня вини, конкретних обставин і майнового стану працівника, стосується всіх видів матеріальної відповідальності працівників. Зниження розміру шкоди, що підлягає покриттю, не допускається, якщо шкоду заподіяно злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Враховуючи, що відповідачем було завдано шкоди саме в звязку з виконанням ним своїх трудових обовязків, то судом першої інстанції обгрунтовано до спірних правовідносин застосовано норми КЗпП України. Оскільки при розгляді кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_6, не встановлено, що його злочинні дії було вчинено з корисливою метою, можливість зменшення судом розміру покриття шкоди не виключається.

Матеріалами справи доведено завдання шкоди Носівській центральній районній лікарні через переслідуване у кримінальному порядку діяння ОСОБА_6, повязане з неналежним виконанням ним своїх трудових обовязків, що стало підставою для виплати лікарнею ОСОБА_10 та ОСОБА_8 заподіяної шкоди.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_6 працює лікарем Носівської центральної районної лікарні, його середньомісячний заробіток становить 5581,76 грн. (а.с.48). Відповідач одружений, має двох дітей син, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ІНФОРМАЦІЯ_2. Дружина відповідача ОСОБА_11 також працює лікарем Носівської центральної районної лікарні, її середньомісячний заробіток становить 1968,92 грн. (а.с.49). ОСОБА_11 є інвалідом 3 групи, має злоякісне новоутворення. Згідно довідок поліклінічного відділення Носівської центральної районної лікарні загальна вартість витрат на лікування захворювання дружини відповідача за 2014 рік складала 21 462,60 грн., на 2015 рік передбачається понесення таких витрат на загальну суму 25740,40 грн. (а.с.61, 62).

Враховуючи викладене, висновок суду про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування з урахуванням матеріального становища відповідача відповідає вимогам закону.

Посилання апелянта на ч.4 ст.1193 ЦК України, якою не передбачено можливість зменшення судом розміру відшкодування шкоди, завданої злочином, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідачем було завдано шкоди саме в звязку з виконанням трудових обовязків, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми КЗпП України.

Також не можуть бути прийняті судом до уваги доводи апелянта з посиланням на ч.4 ст.46 ЦПК України про неправомірність врахування судом позиції представника Носівської ЦРЛ щодо зменшення суми стягнення, оскільки лікарнею не заявлялось про відмову від позову і доводи прокурора, викладені ним в позовній заяві, були частково враховані судом.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокуратури Чернігівської області відхилити.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: