Справа № 466/6781/14 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/3493/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Федоришина А.В.

суддів : Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі Івановій О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 5 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

оскаржуваною ухвалою задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову: накладено арешт на майно, належне ОСОБА_5, яке еквівалентне сумі позову, а саме 88209,26 грн. Заборонено вчиняти будь-які дії щодо майна, на яке накладено арешт. .

Ухвалу оскаржила ОСОБА_5, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Зазначає, що суд не мотивував, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, і що існує загроза утруднення чи неможливості виконання судового рішення. Крім того зазначає, що суд, накладаючи арешт на майно, не з»ясував, яке майно належить відповідачу і чи відповідач намагатиметься відчужити таке майно. Вказує на те, що забезпечення позову в межах ціни позову 88209,26 грн. призводить до накладення арешту на всі обєкти права власності відповідача та не обмежується накладенням арешту лише на один обєкт в межах суми позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 цього ж Закону передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Із матеріалів справи убачається, що позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення відсотків за користування коштами з часу ухвалення судом рішення про повернення боргу, тобто з 20.12.2013 р. до дня його виконання відповідачкою 19.09.2014 р. у розмірі 88209,26 грн.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що між сторонами існує спір, сума позову є значною і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Твердження апелянта про те, що суд не мотивував, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, і що існує загроза утруднення чи неможливості виконання судового рішення, є безпідставними, оскільки ціна позову є значною і саме невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити його виконання.

Крім того доводи апелянта про те, що суд не з»ясував, яке майно належить відповідачу, і що забезпечення позову в межах ціни позову 88209,26 грн. призводить до накладення арешту на всі обєкти права власності відповідача є безпідставними, так як судом накладено арешт на майно, що належить боржнику в межах ціни позову.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, ухвалу залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 5 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: