АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6568/15 Головуючий 1 інстанції Алфьорова Т.М.
Справа № 645/9255/14 Доповідач Гуцал Л.В.
Категорія: кредитні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

29 жовтня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з зазначеним позовом.

В уточнених позовних вимогах (а.с.100-102) позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 09 квітня 2015 року в загальному розмірі 2 330 879,03 гривень, з яких 501 264,32 гривень (21321,02 доларів США) тіло кредиту, та 1 829 614,71 гривень пеня.

Посилався на те, що 07 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML- 701/241/2008. За умовами договору Банк зобовязався надати Позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 45900 доларів США на строк до 07 квітня 2023 року. Сторони погодили, що повернення кредиту повинно відбуватися щомісячними рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Позичальник взяв на себе зобовязання прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредитні кошти у строки, обумовлені сторонами в кредитному договорі, сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором. Банком умови договору були виконані у повному обсязі, натомість Позичальник порушив свої зобовязання по поверненню кредитних коштів, що призвело до утворення заборгованості.

27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. За цим договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ « ОТП «Факторинг Україна» набуло усі права за кредитними договорами, у тому числі і право вимоги за кредитним договором № ML- 701/241/2008.

Відповідач, в особі свого представника, позов не визнав.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2015 року позов задоволено частково суд стягнув зі ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № МL-700/241/2008 від 07 квітня 2008 року в розмірі 951 264 гривень, яка складається із заборгованості по кредиту у розмір 501 264,32 гривень та пені у розмірі 450 000 гривень, вирішив питання про судові витрати.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржує.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на неповне зясування обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» проти задоволення скарги заперечував.

Перевіряючи законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом встановлено, що 07 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML- 701/241/2008. За умовами договору ОСОБА_1 отримав від Банку кредит у розмірі 45900 доларів США зі строком повернення до 07 квітня 2023 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених договором та зобовязався належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у визначені договором строки ( п. 1.6. з підпунктами) та сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені договором ( п.п. 1.4.,1.5. з підпунктами)

Сторони погодили, що повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватися Позичальником щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів, який є додатком №1 до кредитного договору.

Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від сум несвоєчасно виконаних боргових зобовязань зобов'язань, за кожен день прострочки; зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Пунктом 1.9 кредитного договору передбачено право Банку вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у разі невиконання Позивальником договірних зобовязань по поверненню кредитних коштів.

16 квітня 2009 року та 05 лютого 2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткові договори №1 та №3 до кредитного договору, якими сторони внесли зміни до кредитного договору щодо розмірів процентних ставок, які будуть застосовуватись для нарахування процентів, періодів застосування цих ставок, підстави підвищення процентних ставок та розміри їх підвищення.

У період з травня 2008 року по січень 2010 року ОСОБА_1 на погашення заборгованості всього було сплачено 1 177,46 доларів США.

27 травня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого Банк відступив, а позивач прийняв право вимоги за кредитним договором, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1.

Внаслідок неналежного виконання Позичальником кредитних зобовязань 09 вересня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту та відсотків за користування кредитом.

На виконання цієї вимоги ОСОБА_1 було реалізовано предмет іпотеки та 23 березня 2012 року внесено на погашення заборгованості за кредитним договором 23 401,52 долара США. Після цього платежі за договором ним не здійснювались.

Станом на 09 квітня 2015 року розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, відповідно до наданого позивачем розрахунку, становив: заборгованість по тілу кредиту - 21521,02 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 квітня 2015 року (1 долар США = 23,510335) становило 501264,32 гривень; пеня за період з 09 квітня 2014 року по 09 квітня 2015 року в розмірі 1 829 614,71 гривень.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір, на виконання якого Кредитор видав Позивальнику обумовлену договором грошову суму, яку останній отримав, однак у повному обсязі не повернув та не сплатив штрафних санкцій за порушення зобов'язань, передбачених умовами договору, а тому з нього на користь позивача, який на законних підставах набув право вимоги до Позичальника, підлягає стягненню вся сума заборгованості та пеня. При цьому, суд скористався правом, передбаченим ч.3 ст.551 ЦК України, та з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, зокрема таких як справедливість, добросовісність та розумність, зменшив розмір неустойки (пені) із заявлених Кредитором 1 829 614,71 гривень до 450 000 гривень.

Такий висновок суду першої інстанції грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні письмових доказів у справі, яким надана правильна правова оцінка. Ухвалюючи рішення суд вірно застосував норми матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, зокрема ст.ст.512,514,516,526,530,549,610,611, 629,1048,1054 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не встановлено на підставі якого правочину у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виникло право вимоги до ОСОБА_1 не можна визнати обґрунтованими.

Матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 травня 2011 року та витягу з додатку до нього, з яких вбачається, що до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за спірним кредитним договором.

Судом апеляційної інстанції для перевірки доводів апеляційної скарги було запропоновано позивачу надати суду для огляду зазначені докази в оригіналі і такі були надані (нотаріально посвідчені копії) як договору купівлі-продажу кредитного портфелю так і повного тексту додатку, який містить дані про продаж прав за спірним кредитним договором від 07 квітня 2008 року. Ці документи були оглянуті судом та представником відповідача, від якого зауважень не надійшло.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги стосовно того, що за договором купівлі-продажу кредитного портфелю право вимоги було передано ТОВ «Факторинг Банк», який не є позивачем у справі. У даному випадку є очевидною технічна описка в рішенні суду першої інстанції, яка може бути виправлена у передбачений законом спосіб судом що його ухвалив, як з власної ініціативи так і з ініціативи сторін.

Безпідставним є і твердження представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості.

Так, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується представником відповідача, що ОСОБА_1 допустив порушення виконання взятих на себе зобовязань по поверненню кредитних коштів, що дало позивачу право вимагати дострокового повернення кредитних коштів. На виконання такої вимоги відповідач 23 березня 2012 року вніс на погашення заборгованості за тілом кредиту 23 401,52 долари США, а також сплатив повністю проценти за користування кредитом. Отже, ОСОБА_1 вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу і в даному випадку, не можна вважати, що такі дії свідчать про визнання ним лише певної частини (періодичного платежу), як то зазначено в апеляційній скарзі.

З даним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось 29 жовтня 2014 року, а отже в межах строку позовної давності.

З огляду на те, що заборгованість за тілом кредиту відповідачем не погашена, помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам і закону є і посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності за вимогою про стягнення пені, який на думку заявника повинен обчислюватися з дати проведення останнього платежу за кредитом з 23 березня 2012 року.

Не відповідає фактичним обставинам і твердження представника відповідача про стягнення пені в іноземній валюті.

Не впливають на правильність ухваленого судом рішення і посилання в апеляційній скарзі на відсутність первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів у відповідній валюті. Цим доводам була надана відповідна правова оцінка судом першої інстанції, з якою у повному обсязі погоджується колегія суддів.

Що стосується правильності розрахунку заборгованості, то суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доказів, які надані позивачем, оскільки на їх спростування відповідачем не надано жодного доказу. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. Представник ОСОБА_1 зазначив, що документи, які б підтверджували факт сплати останнім за кредитом, у Позичальника не збереглися. Власного розрахунку заборгованості відповідач не надав, клопотання про призначення судової економічної експертизи не заявляв. Відповідно ж до ст.ст 10,60 ЦПК України, обовязок надавати докази як на підтвердження вимог так і на підтвердження заперечень, покладається на сторони.

Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги стосовно того, що позивач не мав індивідуальної ліцензії НБУ на право здійснення валютних операцій в момент укладення договору відступлення права вимоги, а отже не мав право отримувати іноземну валюту за кредитним договором. Такі доводи були предметом дослідження суду першої інстанції, який обґрунтовано зазначив, що ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким до нового Кредитора перейшли права первісного Кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання. Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та в валюті, визначеними кредитним договором.

Безпідставними є і посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 травня 2011 року є діючим.

Даючи оцінку доводам представника відповідача щодо дійсності договору купівлі-продажу кредитного портфелю, суд першої інстанції вірно виходив з закріпленої у ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину та зазначив, що договір у встановленому порядку недійсним не визнавався. Крім того, дійсність цього правочину не є предметом даного позову.

Отже доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою судом першої інстанції. Тоді як колегія суддів вважає, що розглядаючи справу суд оцінив докази по у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, і встановивши обставини по справі у відповідності до норм права, яким регулюються виниклі між сторонами правовідносини, ухвалив законне рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді