Справа № 211/2456/15-ц
Провадження № 2/211/1384/15
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Жуковій А.С.

у відсутність: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 ,

їх представника ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, вказавши, що на підставі договору дарування домоволодіння від 27 серпня 2003 р., вони є власниками житлового будинку АДРЕСА_1.

На сьогоднішній день у вказаному будинку зареєстрований колишній чоловік їх доньки ОСОБА_5 - відповідач по справі ОСОБА_4, шлюб між якими розірвано рішенням суду від 18.12.2012 р. Однак ще до розірвання шлюбу відповідач виїхав з їх будинку, з 01.05.2012 року фактично не проживає в будинку та не з'являється там, його речі в будинку відсутні, фактичне місце його проживання їм невідоме.

За комунальні послуги відповідач зовсім не сплачує, що змушує їх нести додаткові витрати по утриманню житла, тому позивачі вважають, що реєстрація відповідача чинить їм перешкоди у користуванні власністю та порушує їх права як власників житла, і просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1, зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути понесені ними судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грв. та витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грв.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, їх представник ОСОБА_3 надав заяву відповідно до якої на задоволені позову наполягають, просять розглянути справу у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином через засоби масової інформації .

Представник третьої особи - Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, надали заяву у якій, просять розглянути справу у відсутність їхнього представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування домоволодіння від 27 серпня 2003 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності належить будинок АДРЕСА_1 (л.с. 8-9 - копія договору, л.с. 10 - копія витягу).

У вказаному житловому помешканні зареєстрований колишній чоловік доньки позивачів - відповідач ОСОБА_4 (л.с. 7 - копія довідки, л.с. 12-13 - копія рішення).

Згідно акту сусідів , завіреного головою вуличного комітету № 6 Довгинцівського району м. Кривого Рогу, відповідач ОСОБА_4 не проживає в будинку АДРЕСА_1 з 01.05.2012 по теперішній час (л.с. 11 - копія акту).

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Наявність реєстрації ОСОБА_4 у вказаному будинку позбавляє можливості позивачів здійснювати право власності у повному обсязі.

Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 як колишній член сім'ї власника, не проживає в будинку понад рік без поважних причин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Разом з тим суд вважає, що позовні вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідача за зазначеною адресою є зайвими, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації.

Ухвалою суду від 11 06 2015 року дану позовну заяву в частині стягнення судового збору та витрат на юридичну допомогу залишено без розгляду .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, керуючись ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 3,11,15, 57-61, 84, 88, 208-210, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко