УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду з указаним позовом та, змінивши предмет позову і уточнивши позовні вимоги, просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 31 768 904 грн 41 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 544 999 грн 92 коп., процентів за користування кредитом у розмірі 3 185 850 грн 50 коп., пені в розмірі 24 038 053 грн 99 коп.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 04 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5 050 000 грн шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії зі сплатою 16,5 % річних строком повернення до 04 жовтня 2022 року та зі сплатою 33 % річних, починаючи з 05 жовтня 2022 року по день фактичного погашення кредиту.

На забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 04 жовтня 2007 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язалась відповідати перед банком за належне виконання боржником умов кредитного договору.

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 31 768 904 грн 41 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 544 999 грн 92 коп., процентів за користування кредитом у розмірі 3 185 850 грн 50 коп., пені в розмірі 24 038 053 грн 99 коп.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 768 904 грн 41 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2013 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором із поручителя скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові до ОСОБА_4

Змінено резолютивну частину заочного рішення суду першої інстанції.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 768 904 грн 41 коп., з яких: заборгованості за кредитом - 4 544 999 грн 92 коп., проценти за користування кредитом - 3 185 850 грн 50 коп., пеня - 24 038 053 грн 99 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за кредитним договором із боржника і поручителя, суд першої інстанції виходив із того, що боржник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість з кредиту, процентів та пені, яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно. Крім того, вважав, що договір поруки не є припиненим, оскільки банк у визначений п. 5.1 договору поруки та ст. 559 ЦК України строк пред'явив вимогу до поручителя про дострокове виконання зобов'язань та погашення заборгованості, а саме: 15 липня 2009 року і 04 грудня 2009 року та звернувся до суду з позовом про дострокове солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у грудні 2012 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові до поручителя, виходив із того, що 04 грудня 2009 року банк направив ОСОБА_4 лист-вимогу про відмову позичальнику в продовженні строку дії кредитного договору та про дострокове повернення кредитну, чим змінив дату виконання основного зобов'язання. Банк звернувся до суду з позовом у грудні 2012 року, тобто після спливу шестимісячного строку звернення до поручителя, тому апеляційний суд дійшов висновку про припинення поруки.

Змінюючи резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд дійшов висновку про те, що внаслідок неналежного виконання боржником зобов'язання за кредитним договором з останнього на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом, процентів та пені.

Судами встановлено, що 04 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5 050 000 грн шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії зі сплатою 16,5 % річних строком повернення до 04 жовтня 2022 року та зі сплатою 33 % річних, починаючи з 05 жовтня 2022 року по день фактичного погашення кредиту.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 04 жовтня 2007 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язалась відповідати перед банком за належне виконання боржником умов кредитного договору.

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 31 768 904 грн 41 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 544 999 грн 92 коп., процентів за користування кредитом у розмірі 3 185 850 грн 50 коп., пені в розмірі 24 038 053 грн 99 коп.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до п. 6.2 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до його повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (а. с. 10, т. 2).

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору поруки вбачається, що строк її припинення не встановлено, тому згідно з вимогами вищевказаних норм матеріального права, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, підставою для припинення договору поруки може бути недотримання кредитором строку звернення до суду з вимогами до поручителя.

Апеляційним судом встановлено, що банк 04 грудня 2009 року направив ОСОБА_4 лист-вимогу про відмову позичальнику в продовженні строку дії кредитного договору та про дострокове повернення кредитну в тридцяти денний строк (а. с. 50, т. 2), чим змінив строк виконання основного зобов'язання.

Як роз'яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в справі № 6-68цс11 від 21 травня 2012 року умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання зобов'язань за кредитним договором не може вважатись встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши 04 грудня 2009 року вимогу поручителю про дострокове погашення кредиту, та звернувся до суду з позовом до поручителя лише в грудні 2012 року з пропуском шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тому порука припинилась.

Оскільки зобов'язання за кредитним договором боржником належним чином не виконуються, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що з боржника на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4 544 999 грн 92 коп., процентів за користування кредитом у розмірі 3 185 850 грн 50 коп. та пені в розмірі 24 038 053 грн 99 коп.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

В.О. Савченко