Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1108/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Письменний О. А.
УХВАЛА

Іменем України

02.06.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Карпенка О.Л, Франко В.А.,

при секретарі - Лазаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

Встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів в сумі 63507 грн. та понесених ним судових витрат - солідарно.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07.06.2013 року він передав ОСОБА_4 кошти в сумі 63570 грн. (7800 доларів США) за придбання автомобіля Volkswagen Passat B5, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Про отримання коштів останній надав розписку від 07.06.13 року, яку ОСОБА_5 підписав як свідок.

06.08.2013 року позивачу стало відомо, що спірний автомобіль зареєстровано на відповідача ОСОБА_5 та перепродано невідомим особам.

Оскільки договір купівлі-продажу не укладено і автомобіль йому не передано, вважає, що відповідачі повинні повернути кошти, які отримали від нього без достатньої правої підстави, а тому, посилаючись на ст.1212 ЦК України, просив позов задовольнити.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Так, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2014 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 63507 грн. та 635,70 грн. судового збору. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11.06.2014 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_4 та залишено без змін рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_4 та скасовано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11.06.2014 року в частині стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 63507 грн., та передано справі в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді ОСОБА_3 змінив свої позовні вимоги і просив стягнути із ОСОБА_4 на свою користь грошові кошти у сумі 169806 грн.

Підставою для повернення даних коштів вказав те, що сторони не дійшли згоди за всіма істотними умовами договору з приводу купівлі продажу спірного автомобіля, тому договір необхідно визнати неукладеним.

Але в процесі розгляду справи судом першої інстанції позивач просив суд залишити без розгляду вимогу про визнання договору купівлі-продажу автомобіля неукладеним, на що суд ухвалою від 17.03.2015 року залишив вказану вимогу без розгляду.

В обґрунтування причин для повернення грошових коштів ОСОБА_3 вказав, що ОСОБА_4 отримав від нього кошти без належних правових підстав, тим самим набувач збагатився за його рахунок поза підстав, передбачених законом, іншими правовими актами, чи правочином.

Зазначав, що станом на березень 2015 року згідно інформації НБУ офіційний курс гривні щодо іноземних валют становить 2177, 0381 за 100 доларів США. Тому, 7800 доларів США, які отримав ОСОБА_4, відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти становить 169806 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.03.2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що на момент передачі коштів ОСОБА_4 не був власником вказаного автомобіля та не мав повноважень щодо розпорядження ним, відтак договірні відносини купівлі-продажу відсутні, так само як і відсутні договірні відносини щодо отримання відповідачем грошових коштів та передачі їх власнику автомобіля, а тому кошти є безпідставно набуті відповідачем.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши її в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримав кошти, які просить стягнути позивач, для передачі іншій особі, яка не є учасником спору, тому позов є безпідставним та необґрунтованим, у зв'язку з чим він не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Аналізуючи обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, неодноразово змінюючи спосіб захисту в суді власних інтересів, повернувся до підстав витребування грошових коштів з відповідача, викладених у первісному варіанті позовної заяви, що було підтверджено представником позивача в судовому засіданні.

Таким чином, позивач просив витребувати у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 169806 грн., що еквівалентно 7800 дол. США, з підстав визначених ст. 1212 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки повернення особі майна, набутого іншою особою, або такого, що зберігається в іншої особи без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1 та 2 статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини.

Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 07.06.2013 року позивачем, ОСОБА_3, було передано відповідачу ОСОБА_4 - 7800 дол. США вартості автомобіля Volkswagen Passat B 5, 1997 року випуску , державний номер НОМЕР_1, який знаходився у розпорядженні гр. ОСОБА_7 на підставі довіреності.

Згідно відомостей Інформаційної системи ДАІ, спірний автомобіль 06.08.2013 року було оформлено на ОСОБА_5 (а.с.38, 45). Надалі 10.08.2013 року власником автомобіля став ОСОБА_8 (а.с 39).

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та передачі власнику автомобіля.

Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України не знаходить підтвердження.

Оскільки зі змісту апеляційної скарги не вбачається порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.03.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: