АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Желепи О.В.

Суддів: Кабанченко О.А., Рубан С.М.

При секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В. , пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошової суми 2068,21 доларів США , яка є залишком коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_1, та залишку нарахованих відсотків - 610,83 долари США за договором № 06.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто на користь позивача, вкладені відповідно до договору банківського вкладу № 2630/11/186014 від 28 травня 2014 року грошові кошти у розмірі 2670,04 доларів США, що станом на 22 вересня 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 58550,42 грн.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального права, безпідставне не застосування судом спеціального закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якого позивачу була виплачена гарантована сума , а щодо залишку заборгованості, то позивач не дотримався спеціальної процедури подання вимог до кредитора, який знаходиться в стані ліквідації, а тому вимоги на вказану суму, відповідно до Закону є погашеними.

В апеляційному суді представник відповідача доводи скарги підтримав.

Представник позивача заперечувала проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до договору банківського вкладу від 28 травня 2008 року № 2630/11/186014 «Ваш стабільний» позивач розмістив у відповідача вклад на суму 13 842, 49 доларів США строком на 92 дні зі сплатою 10,85 % річних, що підтверджується копією меморіального ордеру № 2842 від 28 травня 2014 року.

10 липня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання довідки про стан рахунків.

Згідно довідки від 22 липня 2015 року залишок коштів становить: депозитний рахунок № НОМЕР_1 - 2068, 21 доларів США; рахунок нарахованих відсотків № 06, залишок 610, 83 долари США. Також позивача було повідомлено про відкликання банківської ліцензії.

Задовольняючи позов суд виходив з положень договору та вимог ч.2 ст.1060 ЦК України відповідно до яких банк зобов`язаний повернути вклад на першу вимогу вкладника.

Разом з тим задовольняючи позов, суд не врахував надані представником відповідача заперечення про те, що ПАТ «Міський комерційний банк» знаходиться в стадії ліквідації і відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року № 64 розпочата процедура ліквідації відповідача з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами з 20 березня 2015 року.

Банківська ліцензія відповідача відкликана відповідно до постанови правління НБУ 187 від 19 березня 2015 року про , що в «Голосі України» від 26 березня 2015 року була надрукована інформація.

Фондом гарантування вкладів позивачу в даній справі в порядку ст. 36 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було відшкодовано 200 000 грн., що не заперечувалось представником позивача.

Позивач в межах строку передбаченого ст. 45 Закону не направив вимогу про повернення коштів, які не були відшкодовані фондом.

Вказана обставина також була визнана представником позивача.

Задовольняючи позов суд не врахував, що вимоги позивача після початку процедури ліквідації можуть бути задоволені лише в порядку передбаченому ст. 52 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб , суд помилково не застосував спеціальний Закону, а саме: ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, якою передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку.

Застосовуючи загальну норму про обов`язок банку повернути вклад на першу вимогу вкладника, суд не врахував, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб в правовідносинах, пов`язаних з виконанням банком своїх обов`язків, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації є спеціальним.

Статтею 1 цього Закону визначено, що ним встановлені правові, фінансові та організац3ійні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Відповідно до ч.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на те, що судом встановлено виконання відповідачем та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб обов`язків визначених спеціальним Законом, щодо порядку повернення грошових коштів вкладнику, а також враховуючи, що вимоги позивача відповідно до процедури спеціальних норм права не визнані, через порушення позивачем строків, передбачених ст. 45 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд приходить до висновку, про недоведеність позивачем порушення його прав, а відтак в задоволенні вимог необхідно відмовити.

Рішення районного суду, як таке , що ухвалено з порушенням норм матеріального права відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.В. Желепа

Судді: О.А. Кабанченко

С.М.Рубан