АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів -Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту втрати родинних відносин та відсутності права на спадкування.

До початку розгляду справи по суті позивачкою подано нову редакцію позовної заяви, в якій змінено предмет позову, ОСОБА_1 просила визнати право власності на нерухоме майно в порядку спадкування після смерті її чоловіка та батька її неповнолітньої дочки - ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у січні 2013 року після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу спадкового майна, зокрема, увійшла квартира АДРЕСА_1, житловий будинок та земельна ділянка в с. Карпилівка Козелецького району Чернігівської області, автомобіль марки Ореl, модель Astra. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини звернулися: вона від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 Вважає, що відповідач не має права на спадкування після смерті ОСОБА_4, оскільки за життя останнього він був усиновлений громадянином Данії. Крім того, вона позбавлена можливості у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у неї відсутній оригінал реєстраційного посвідчення БТІ на квартиру та наявний спір між спадкоємцями.

Посилаючись на викладене, просила визнати за нею та неповнолітньою ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину спадкового майна в рівних частках по ј частині: квартири АДРЕСА_1 житлового будинку по АДРЕСА_2 та земельної ділянки, що розташована в с. Карпилівка, Козелецького району, Чернігівської області, автомобіль марки Ореl, модель Astra, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 50,56 кв.м., житловою площею 30,00 кв. м.; на 1/6 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 загальною площею 78,90 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м.; на 1/6 частину земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на 1/6 частину автомобіля марки Ореl, модель Astra, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рама НОМЕР_2 після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 50,56 кв.м., житловою площею 30,00 кв. м.; на 1/6 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 загальною площею 78,90 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м., на 1/6 частину земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на 1/6 частину автомобіля марки Ореl, модель Astra, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рама НОМЕР_2 після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка є дружиною ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 24 квітня 1997 року.

Як видно із свідоцтва про народження неповнолітньої ОСОБА_2 від 11 грудня 1997 року, її батьком є ОСОБА_4 (а.с. 48, 51).

Згідно із свідоцтвом про народження відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 від першого шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23 січня 2013 року (а.с. 44).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із нерухомого та рухомого майна: квартири АДРЕСА_1; житлового будинку та земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 автомобіля марки Ореl, модель Аstra 1.6 і, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України встановлена черговість спадкування за законом, а саме: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

При цьому, статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ст. 1297 ЦК України).

Відповідно до ст. 1260 ЦК України усиновлений та його нащадки не спадкують за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 року відкрилася спадщина щодо майна померлого ОСОБА_4

11 лютого 2013 року позивачка в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

26 липня 2013 року до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори надійшла заява від 08.07.2013 р. про прийняття спадщини від ОСОБА_3, сина спадкодавця. Дана заява про прийняття спадщини відправлена відповідачем поштовим зв'язком 22 липня 2013 року (а.с. 38-42)

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначає, що відповідач ОСОБА_3 за життя спадкодавця був усиновлений громадянином Королівства Данії ОСОБА_6, який є чоловіком матері відповідача. При цьому, позивачка вказує на згоду ОСОБА_4 на усиновлення, датовану 28 вересня 2003 року, клопотання про усиновлення прийомної дитини від 12 березня 2003 року, підписане ОСОБА_6, заяву ОСОБА_4 від 17 квітня 2003 року, заяву ОСОБА_9 про відмову від аліментів у зв'язку з усиновленням ОСОБА_3 (а.с. 9-19)

З метою з'ясування дійсних обставин та на виконання задоволених клопотань позивачки судом першої інстанції неодноразово надсилалися запити до державних установ України та Королівства Данії щодо надання інформації про усиновлення ОСОБА_3 громадянином Королівства Данії ОСОБА_6.

Із відповіді Посольства Королівства Данія від 26.05.2014 р. вбачається, що інформація про всиновлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянином Данії ОСОБА_6 у Посольстві відсутня. З приводу перебування даної особи на консульському обліку, а також можливої інформації щодо всиновлення даної особи суду рекомендовано звернутися до Посольства України в Данії (а.с.111 т.1).

Як видно з листа Міністерства закордонних справ України від 27 червня 2014 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 рокународження, перебуває на тимчасовому консульському обліку в дипломатичній установі з 24 листопада 2003 року за клопотанням матері ОСОБА_9, яка проживає на території Данії разом із сином з 01 червня 2002 року. 09 березня 2006 року Посольством був оформлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_3. 05 червня 2014 року Посольство звернулось до Департаменту у справах сім'ї Міністерства юстиції Данії із проханням підтвердити або спростувати інформацію про усиновлення ОСОБА_3 громадянином Данії ОСОБА_6, 1941 року народження. Відповідно до Закону Данії «Про захист персональних даних» Департамент у справах сім'ї Міністерства юстиції Данії відмовився надавати зазначену вище інформацію, (а.с. 115)

За правилами ст. 282 Сімейного кодексу України якщо усиновлювач не є громадянином України, для усиновлення дитини, яка є громадянином України, потрібен дозвіл центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Усиновлення іноземцем дитини, яка є громадянином України, здійснене у відповідних органах держави, на території якої проживає дитина, є дійсним за умови попереднього одержання дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Відповідно до ст. 233 ЦК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін.

Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється.

Під час розгляду справи судом встановлено, що зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 стосовно батька не вносилися. Дані факти не заперечувалися позивачкою.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження усиновлення ОСОБА_3 громадянином іноземної держави. Поряд з цим, відповідач при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини надав належні докази наявності родинного зв'язку між ним та спадкодавцем.

Відтак, із заявами про прийняття спадщини щодо майна померлого ОСОБА_4 звернулися троє спадкоємців першої черги: дружина ОСОБА_1, дочка ОСОБА_2, син ОСОБА_3

Позивачка просить у судовому порядку визнати за собою та своєю неповнолітньою донькою право власності на 1/2 частину спадкового майна, тобто по ј частині, мотивуючи свої вимоги тим, що спірне майно було придбано спадкодавцем під час шлюбу, а тому таке майно є одночасно об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Постановою державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Шовкошитньої В.В. від 20 січня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4, у зв'язку з тим, що між спадкоємцями існує судовий спір, що унеможливлює визначення кола спадкоємців по спадковій справі та визначення їх часток у спадщині, а також у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують реєстрацію права власності на вказану вище квартиру на ім'я померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 (т.1 а.с. 226).

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, що оскільки предметом судового розгляду в даній справі є 1/2 частина спірного спадкового майна, та враховуючи, що частки сторін у спадковому майні є рівними, позивачка та її неповнолітня дочка мають право на 1/6 частину зазначеного спадкового майна кожна, а тому суд обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності кожної на 1/6 частину: квартири АДРЕСА_1; житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_2 та автомобіля марки марки Ореl, модель Аstra 1.6 і, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, після смерті чоловіка та батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відмовивши в задоволенні решти позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1. яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2-відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: