У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» - Мухіної Юлії Олексіївни - на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» (далі - ТОВ «АПК «Спаський»), в якому просила зобов'язати відповідача повернути їй земельну ділянку площею 3,4414 га, передану у користування відповідача за договором оренди від 08 січня 2009 року № 281; стягнути з відповідача на її користь доходи, які він отримав або міг отримати за час незаконного користування земельною ділянкою у 2014 році, в розмірі 22 936 грн 38 коп. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що він є власником земельної ділянки в розмірі 3,4414 га, 08 січня 2009 року між ним та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки № 281, термін дії якого закінчується 31 грудня 2013 року. 20 вересня 2013 року та 22 січня 2014 року позивачем направлено відповідачу повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію цього договору на наступний період, однак відповідач земельну ділянку не повернув та згідно з листом Державної інспекції сільського господарства від 28 травня 2014 року засіяв земельну ділянку озимою пшеницею, чим порушив положення ст. ст. 17, 19, 27, 31 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано ТОВ «АПК «Спаський» повернути ОСОБА_6 земельну ділянку площею 3,4414 га, передану у користування ТОВ «АПК «Спаський» за договором оренди земельної ділянки від 08 січня 2009 року.

Стягнуто з ТОВ «АПК «Спаський» на користь ОСОБА_6 22 936 грн 38 коп. завданих збитків. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі представник ТОВ «АПК «Спаський» - Мухіна Ю.О. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка, розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 3,4414 га (а. с. 7). <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_778468/ed_2015_02_12/pravo1/T980161.html?pravo=1> <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_778468/ed_2015_02_12/pravo1/T980161.html?pravo=1>

--

08 січня 2009 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки № 281 (а. с. 89), відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 3.13.3, 7.2 якого позивач надав відповідачу в оренду земельну ділянку площею 3,4414 га ріллі терміном до 31 грудня 2013 року. Термін дії договору починається в день його державної реєстрації та закінчується в день, наступний за днем закінчення строку оренди. У разі, коли орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку оренди цей договір підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах. Договір припиняє дію у разі закінчення строку оренди і непоновлення цього договору сторонами. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_778468/ed_2015_02_12/pravo1/T980161.html?pravo=1>Земельну ділянку передано ТОВ АПК «С <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_778431/ed_2015_02_12/pravo1/T980161.html?pravo=1>паський» за актом приймання-передачі, що є додатком до договору оренди (а. с. 9).

Згідно з доповненням до договору оренди договір зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Новомосковського районного відділу Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 13 липня 2009 року № 04-09-126-04035 (а. с. 10).

20 вересня 2013 року та 22 січня 2014 року позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію договорів оренди земельної ділянки на наступний період (а. с. 11-12), які отримані відповідачем 01 жовтня 2013 року та 04 лютого 2014 року відповідно (а. с. 13-14).

Згідно з листом Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 28 травня 2014 року позивача повідомлено, що земельна ділянка засіяна сільськогосподарськими культурами та використовується ТОВ «АПК «Спаський» (а. с. 15). Обставина щодо засіву ділянки позивача ріпаком підтверджена також і актом комісії Спаської сільської ради від 03 червня 2014 року (а. с. 17).

Задовольняючи позовні вимоги в частині повернення земельної ділянки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що строк дії договору оренди закінчився, орендодавець направив орендарю повідомлення про те, що не має наміру продовжувати строк дії договору оренди, однак орендар земельну ділянку після закінчення строку дії договору не повернув та продовжував її використовувати.

З такими висновками повністю погоджується колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, оскільки такі відповідають дійсним обставинам справи, змісту ст. ст. 638, 972 ЦК України, ст. ст. 13, 31, 34 Закону України «Про оренду землі» та п. 6.4.5 договору оренди.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення збитків, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався положеннями ст. 28 Закону України «Про оренду землі», ст. 212 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та виходив з того, що висновком експертно-економічного дослідження від 21 листопада 2014 року № 4007/4008-14 встановлено, що середня врожайність 2014 року на підприємстві відповідача, поле № 38 (рапс озимий), становить 1,9 т/га, тому з розрахунку на 1 гектар площі вартість становить 7 939 грн/га, з урахуванням земельної ділянки позивача - 3,4414 га, вважав, що сума доходів, які позивач міг би отримати від користування земельною ділянкою, складає 23 944 грн 57 коп., але, оскільки позивач просив стягнути саме 22 936 грн 38 коп., тому вважав, що саме така сума збитків підлягає відшкодуванню.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 затверджено «Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам встановлений» (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості) (п. 4 Постанови).

Крім цього, постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, яка спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (п. 1) (далі - Методика).

Таким чином, покладаючи в основу свого рішення висновок експертно-економічного дослідження про врожайність 2014 року на підприємстві відповідача та визначаючи розмір збитків (упущеної вигоди) позивача, виходячи із врожайності у 2014 році, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції не звернули уваги на вказаний порядок визначення розміру збитків та їх відшкодування, як наслідок, дійшли передчасних висновків про стягнення збитків у заявленому позивачем розмірі, оскільки такий повинен бути розрахований відповідно до наведених Порядку та Методики, у визначений ними спосіб та порядок.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) під час вирішення позовних вимог про стягнення збитків унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в цій частині, тому оскаржувані рішення в указаній частині не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення судів попередніх інстанцій не перевіряється, оскільки сторонами не оскаржувалися.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» - Мухіної Юлії Олексіївни - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року в частині позовних вимог про відшкодування збитків скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» повернути ОСОБА_6 земельну ділянку площею 3,4414 га, передану у користування Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» за договором оренди земельної ділянки від 08 січня 2009 року № 281, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук