Справа № 2-651/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Чудновської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та виділ долі із нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

15.08.2008р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Як вказувала позивачка, 23.07.1993р. між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у відділі записів актів громадянського стану виконкому Малиновської райради народних депутатів м. Одеси, актовий запис № 542.

Від шлюбу дітей немає.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося в наслідок ряду обєктивних причин. Через постійні сварки, які виникали з різного приводу подружжя втратило почуття любові та взаємоповаги. Шлюб має формальний характер та його збереження не можливе. Відповідач відмовляється подати до органів РАЦС спільну заяву про розірвання шлюбу.

Посилаючись на викладене, позивачка просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем.

06.10.2008р. позивачка надала доповнення і уточнення до позовної заяви про розірвання шлюбу, в якій вказувала, що в період шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 15.07.2003р., посвідченого державним нотаріусом П»ятої Одеської державної нотаріальної контори Підгірняк О.А., реєстровий номер 4-1506, ними була придбана в рівних частках квартира АДРЕСА_1.

Оскільки відповідач не бажає розділити квартиру в рівних частинах, просила постановити рішення про розірвання шлюбу і розділити двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, в рівних частинах між позивачем та відповідачем. Також позивачка просила звільнити її від сплати судового збору за подачу доповнення до своєї позовної заяви.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 19 листопада 2009 року відстрочено оплату судового збору в сумі 1649грн. позивачкою до ухвалення судового рішення у справі.

В процесі розгляду справи позивачка неодноразово змінювала й доповнювала свої позовні вимоги та 05.06.2009р. представник позивачки ОСОБА_4 подав до суду доповнення і уточнення до позовної заяви, в якому просив виділити долю позивачки через грошову компенсацію відповідачем грошової суми в розмірі 220 766 грн. 50 коп., що складає ? частину вартості вказаної квартири згідно звіту КП «ОМБТІ та РОН» від 16.01.2009р., а після отримання грошової компенсації залишити спірну квартиру у повну приватну власність відповідача.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали доповнення та уточнення до своєї позовної заяви, просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог позивачки в частині поділу спільного майна подружжя, оскільки відповідач проживає у спірній квартирі, іншого місця для проживання не має, визнає право позивачки на належну їй частку в квартирі й не створює перешкод у користуванні нею. ОСОБА_2 не згоден компенсувати вартість частки майна позивачки, оскільки його доходи є незначними, крім того на даний час він є інвалідом 3-ї групи, отримує пенсію по інвалідності, на даний час не працює, не являється підприємцем і неспроможний сплатити позивачці зазначену грошову компенсацію за її частку в квартирі. Відповідач надав суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому просив винести рішення, яким шлюб між ним та ОСОБА_1, зареєстрований Малиновським відділом ЗАГСу м. Одеси від 23.07.1993р. розірвати, у решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає можливим постановити рішення про часткове задоволення позову..

З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис під № 542 Малиновським відділом ЗАГСу. (а.с.6) Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Судом також встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, проживають окремо.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини.

Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить на праві власності в рівних частинах кожному двохкімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу від 15.07.1993р., посвідченого державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Підгірняк О.А. та зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» реєстрова книга №477 пр. стор. 29, під реєстром № 39 від 04.08.2003 року. (а.с.16).

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласника може бути надана лише за його згодою. З положень ч.2 ст.364 ЦК України не вбачається обовязку співвласника сплатити грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості частки іншого співвласника, який бажає виділу.

Судом роз»яснено сторонам їх право заявити клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи щодо виділення частки із спільного майна в натурі, однак сторони від проведення експертизи відмовилися.

Відповідно д ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам сім»ї. У той же час відповідно до ч.5 ст.319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

В судовому засіданні позивачка підтвердила, з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні зазначеною квартирою та вселення в дану квартиру вона не зверталася.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач є інвалідом третьої групи загального захворювання, отримує пенсію в розмірі 601,40грн., що підтверджується довідкою №169 від 02.11.2009р., виданою Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси (а.с.128), на даний час не працює, про що свідчить копія його трудової книжки (а.с.126-127), на обліку в Державній податковій інспекції у Приморському районі м.Одеси як фізична особа підприємець не перебуває, що підтверджується довідкою ДПІ у Приморському районі м.Одеси від 19.10.2009р. (а.с.129).

Крім того, в судовому засіданні відповідач підтвердив, що він не згоден на стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації за належну останній частку в спільній частковій власності на квартиру та набуття таким чином права власності на всю ізольовану двокімнатну квартиру.

За таких обставин стягнення грошової компенсації частки позивачки, яка бажає виділу, з відповідача, який сплатити таку компенсацію неспроможний, та визнання за останнім всупереч його волі права власності на частку позивачки є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим.

За таких підстав суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та виділ долі із нерухомого майна задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 355-358, 361, 364, 365 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 15, 24, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 82, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та виділ долі із нерухомого майна задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 23 липня 1993 року Малиновським відділом ЗАГС, актовий запис №542, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_2 державне мито у розмірі 17 гривень.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_1 від сплати держаного мита звільнити.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1649 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк зі дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН