Провадження№2/484/889/15
Справа№ 484/1738/15-ц
Рішення

Іменем України

04.06.2015 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Максютенко О.А.

при секретарі - Завірюха В.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмежаною відповідальністю «Лізінгова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання часткового недійсним частини договору, розірвання договору фінансового лізінгу, стягнення грошових коштів

встановив:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суду з цим позовом, вказуючи, що 11 лютого 2015 року уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») договір фінансового лізингу № 000749 на придбання транспортного засобу Renault Duster вартістю 359136 грн. На виконання умов договору він сплатив 10% авансу від вартості автомобіля, що становить 35913, 60 грн., але автомобіль не отримав.

23 лютого 2015 року позивач направив в рекомендованим листом на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору лізінгу у зв'язку із істотною у його житті зміною обставин та просив повернути йому 35913.60 грн..

Вважає, що пункт 12.1 Договору в частині «Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає» слід визнати недійсним. Оскільки даний пункт є несправедливим, наслідком договору є дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві. Сплачений ним адміністративний платіж за договором фінансового лізінгу не входить до складу лізингового платежу та витрат відповідача які пов'язані з виконання договору.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача до суду надав заперечення де просить відмовити у задоволенні позову за недоведеністю вимог.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи дійшов слідуючого.

Судом встановлено, що 11 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» був укладений договір фінансового лізингу № 000749, за яким лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - транспортний засіб Renault Duster , зазначений у п. 1.1. договору, вартістю 359136 грн., у власність та передати предмет лізингу в користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

П. 1.6 договору встановлено, що предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на лізингоодержувача згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.п. 11.6, 11.3 договору набуття права власності (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених даним договором, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати Лізінгодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу. Перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу.

Згідно із п. п. 1.7, 1.8 договору предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, Авансового платежу, комісії за передачу предмету лізінгу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.76 ст.9 даного договору.

Адміністративний платіж це першочерговий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізінгоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку №1, який до договору та становить погоджений сторонами відсоток предмета лізінгу.

11.02.2015 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 35913 грн. 60 коп. адміністративний платіж.

П.12.1 договору зазначено, що адміністративний платіж у разі розірвання договору поверненню не підлягає.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 806 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, ні у позовній заяві, ні, в суді позивач не навів доказів, які б підтверджували наявність у договорі зазначених ознак несправедливості.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

З матеріалів справи вбачається порядок здійснення сплати адміністративного платежу зазначеного в договорі про фінансовий лізинг № 000749 від 11.02.2015 року та в додатках до нього, які були підписані сторонами по справі.

Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що позивачу на час підписання договору було нав'язано підписання договору матеріали справи не містять.

Вимоги щодо розірвання договору згідно ст. 652 ЦК України у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору задоволенню також не підлягає.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно.

Тому, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11-15, 60,130,174, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмежаною відповідальністю «Лізінгова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним п.12.1 Договору № 00749 фінансового лізінгу укладеного 11 .02.2015 року між ОСОБА_1 і товариством з обмежаною відповідальністю «Лізінгова компанія «Автофінанс» в частині «Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає». Розірванні Договору №00749 фінансовго лізінгу укладеного 11 .02.2015 року між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю «лізингова компанія «Автофінанс», стягнення 35913 грн. 60 коп. та судових витрат -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею до апеляційного суду.

Суддя: