Ухвала іменем україни
18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи - Поршнянська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_9, приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Шаровар Оксана Романівна, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_11, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2006 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що з 1974 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8

06 грудня 2005 року між ОСОБА_7 та її чоловіком - ОСОБА_8 -було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2024 га, розташованої у с. Липники Пустомитівського району Львівської області. Дана земельна ділянка належала її чоловіку на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого 26 червня 1998 року на підставі рішення Виконавчого комітету Поршнянської сільської ради (далі - ВК Поршнянської сільської ради) від 03 березня 1998 року № 269, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Оскільки зазначена угода була укладена її чоловіком без її відома та згоди, як дружини, ОСОБА_6 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 06 грудня 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, розташованої у с. Липники Пустомитівського району Львівської області, який був посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Шаровар О.Р., зареєстрований у реєстрі за № 1232.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_9, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що спірна земельна ділянка, яка була відчужена ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, була передана останньому у приватну власність внаслідок безоплатної приватизації, а тому відповідно до п. 4 ст. 1 ст. 57 СК України є його особистою приватною власністю.

Такі висновки апеляційного суду є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06 грудня 2005 року між відповідачем ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2024 га, що розташована в с. Липники Пустомитівського району Львівської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу ШараварО.Р. та зареєстрований у реєстрі за № 1232.

Пунктом 4 договору визначено, що на момент складання договору самовільного будівництва немає ( а.с.4, т.1).

В обґрунтування своїх вимог позивачка ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржуваний договір про відчуження належної їй та її чоловіку ОСОБА_8 на справі спільної сумісної власності земельної ділянки укладений та посвідчений без її відома та згоди, а тому є недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 0,2024 га, що розташована в с. Липники Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, належала ОСОБА_8 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 26 червня 1998 року на підставі рішення ВК Поршнянської сільської ради від 03 березня 1998 року № 269.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Так, Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК України доповнено ч. 5, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положеньст. ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Ухвалюючи рішення в справі та відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_13 про визнання договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки недійсним, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, ураховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них відносини на підставі ст. ст. 81, 116 ЗК України, ст. 60 СК України, дійшов правильних висновків про те, що одержана ОСОБА_8 під час шлюбу, у червні 1998 року, у власність шляхом приватизації земельна ділянка є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, а тому при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу згода іншого з подружжя не передбачена законом.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішень суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська