АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3000/15 Головуючий 1 інст. Онупко М.Ю.
Справа № 641/7973/13-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Пономаренко Ю.А.,

суддів : Коровіна С.Г.

Бездітка В.М.,

за участю секретаря Каплаух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі -ПАТ КБ "ПриватБанк" або Банк) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС в особі філії TOB "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_2 в якому просило стягнути з ТОВ «УФА «Верус» на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 57802,12грн., а також стягнути солідарно з відповідачів на його корить 200грн. та стягнути з ОСОБА_2 на їх користь судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.09.2006року ОСОБА_2 відповідно до укладеного кредитного договору №DNH4KP76410415 отримав кредит у розмірі 5856,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором, 22.03.2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" з TOB "УФА "ВЕРУС" було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_2 вищевказані грошові кошти. Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим банк змушений був звернутися до суду з цим позовом.

Рішенням Комінтернівського районного суду Харківської області від 21 січня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №DNH4KP76410415 від 11.09.2006 року у розмірі 20417,36грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та TOB "УФА "Верус". в особі філії TOB "УФА "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова на користь ПАТ КБ "Приватбанк"' 200грн. заборгованості за договором кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судовий збір у розмірі 208,09 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_2 звернувся апеляційною скаргою, посилаючись на те, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду 1 інстанції та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Так, судовим розглядом встановлено, що 11.09.2006 року між ОСОБА_2 та банком був укладений кредитний договір №DNH4KP76410415, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 5856,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11.09.2009року.

Відповідно до вимог ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (ст.627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України).

Банк виконав свої зобовязання, надавши позичальнику кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. В свою чергу ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання не виконав, а саме сплату кредитних сум не проводив, у звязку з чим станом на 10.07.2013року утворилася заборгованість на суму 57802,12 грн., яка складається із: 5856,50грн. заборгованість за кредитом; 18780,25грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 29936,70 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500грн. штраф (фіксована частина); 2728,67грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до положень розділу «банківські послуги» кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 234,18 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

Як вбачається з матеріалів, справи ОСОБА_2 жодного разу плата за користування кредитом не проводилась. Строк дії договору встановлено до 11.09.2009року. Таким чином, про порушення свого права ПАТ КБ «Приватбанк» дізнався 29.09.2006року, тобто на наступний день після кінцевої дати щомісячного платежу. Між тим, з даним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду лише 06 серпня 2013 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником часинами у період з «21» по «28» число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, яка викладена постанові №6-20цс14 від 19.03.2014року.

Частиною 3 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 у своїй заяві про перегляд заочного рішення звертався до суду із заявою про застосування строку позовної давності, з урахуванням того, що жодного платежу по погашенню кредиту ним не здійснювалось, а з цим позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду тільки у серпні 2013 року, тобто вже поза межами загального трирічного строку позовної давності (а.с.68).

Те ж саме стосується договору поруки, який укладено 22.03.2011року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «УФА «Верус» в особі філії «ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за вищеназваним кредитним договором. Цей договір був укладений між вказаними сторонами тоді, коли вже сплинув строк позовної давності. Окрім того, в позовній заяві Банком не ставились вимоги про поновлення строку позовної давності та не зазначалось причин поважності пропуску цього строку.

Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову, колегія суддів виходить з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, що є підставою для відмови в позові з цих підстав.

Згідно п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м. Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення апеляційного інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді