Справа № 301/356/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" червня 2015 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., при секретарі Сак А.П., за участю представника позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дубрівської сільської ради Іршавського району, ОСОБА_4, Іршавської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове нерухоме майно - 1/4 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове нерухоме майно - 1/4 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_5 та після його смерті відкрилась спадщина на все майно, в тому числі і на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який згідно записів погосподарської книги належав її покійному батьку ОСОБА_5. За своє життя останній заповіту не залишав, а тому, окрім позивача, до першої черги спадкоємців за законом на час відкриття спадщини, які мали право на спадкування, належали позивач та її мати - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка померла у 2011 році. Згідно довідки, виданої виконкомом Дубрівської сільської ради Іршавського району, на день смерті батька позивача ОСОБА_5, в спадковому будинку, окрім позивача та її матері, проживали та були зареєстровані діти позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Зазначає, що, похоронивши свого батька та здійснивши всі необхідні релігійні обряди, вона вступила в управління та володіння спадковим будинком, здійснила капітальний ремонт, провела автономне водопостачання та опалення, доглядала з цим будинком, обробляла земельну ділянку, збирала урожай, тобто фактично прийняла спадщину. Як на підставу позовних вимог, посилається на ст.ст. 529, 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року та ту обставину, що вона як спадкоємець першої черги за законом, має право на ? частину спадщини, що залишилася після смерті батька, інші частини спадкового майна належать її матері, з яких: ? частина - після смерті батька та ? як майно спільно нажите подружжям. Приїхавши із-за кордону, де вона тривалий час перебувала, позивач вирішила оформити своє право на ? частини спадщини за померлим батьком. В грудні 2014 року у виконкомі Дубрівської сільської ради Іршавського району їй стало відомо, що у 2005 році право власності на будинок АДРЕСА_1 оформила її сестра ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка є відповідачем у справі. Також вона дізналася про те, що її мати успадкувала в цілому вище вказаний будинок ще у 2003 році згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 червня 2003 року, відповідно до якого вона є єдиною спадкоємицею майна покійного батька, яке належало йому на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого на підставі рішення Дубрівської сільської ради №27 від 10 листопада 2001 року. У 2005 році спірний будинок мати позивача подарувала сестрі позивача - відповідачу по справі ОСОБА_4 Вважає, що спірне свідоцтво про право власності на домоволодіння видане на ім»я батька через 8 років після його смерті на підставі рішення від 10 листопада 2011 року, яке, як свідчить довідка виконкому Дубрівської сільської ради, не приймалось, та видане на його підставі свідоцтво про право на спадщину за законом є незаконними, що тягне за собою незаконність договору дарування спірного спадкового будинку. На думку позивача, її право порушено внаслідок незаконного позбавлення права на спадкування ? частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явилася з невідомої суду причини, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому, суд, на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, справу розглянув у її відсутність на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи.

Представники відповідачів Дубрівської сільської ради Іршавського району, Іршавської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися, однак подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Стаття 3 ЦПК України встановлює право на звернення до суду за захистом, відповідно до якого кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

За змістом ст. 16 ЦК України (в редакції закону від 2003 року) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір».

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України «Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування».

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_5, що стверджується також копією свідоцтва про його смерть (а. с. 5). Мати позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що свідчить свідоцтво про її смерть (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить спірний житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 10 листопада 2001 року на підставі рішення № 27 від 10 листопада 2001 року, житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому належить ОСОБА_5. Про те, що ОСОБА_5 згідно погосподарської книги № 2 за 1991-1995 роки був власником дворогосподарства АДРЕСА_1 свідчить довідка виконкому Дубрівської сільської ради від 08 червня 2015 року. Спірний будинок зареєстрований за спадкодавцем ОСОБА_5 у Іршавському комунальному підприємстві технічної інвентаризації будов та споруд 17 вересня 2003 року, що стверджено копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що міститься у наданій суду державним нотаріусом фотокопії спадкової справи після смерті ОСОБА_5.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2003 року спадкоємицею майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є його дружина ОСОБА_4 та спадкове майно складається із житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами АДРЕСА_1 (а.с. 11).

В подальшому мати позивача ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 26 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Іванишинець В.І., подарувала спірний будинок в АДРЕСА_1 своїй доньці ОСОБА_4. Оригінал вказаного договору дарування судом оглянуто в судовому засіданні та його копія, належним чином посвідчена, приєднана до матеріалів справи.

В судовому засіданні судом оглянуто та приєднано до матеріалів справи надану Іршавською державною нотаріальною конторою фотокопію спадкової справи № 351/2003, заведеної після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в якій міститься заява матері позивача ОСОБА_4 від 21 жовтня 2003 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5, довідка про реєстрацію шлюбу 31 січня 1947 року, укладеного між батьками позивача, а також довідка, видана виконкомом Дубрівської сільської ради 10 жовтня 2003 року та підписана сільським головою Петрище В.І., в якій зазначено, що на день смерті ОСОБА_5 у спадковому будинку АДРЕСА_1 проживала і була прописана лише його дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Спірні правовідносини у даній справі регулюються нормами Цивільного кодексу УРСР (тут і надалі в редакції закону 1963 року).

Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ст. 548 цього ж кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За змістом ст. 549 Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В пункті 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

З наданої в судовому засіданні представником позивача копії паспорту громадянина України виданого позивачу ОСОБА_1 встановлено, що на 11 сторінці паспорту з назвою «Місце проживання» міститься штамп міграційної служби, в якому зазначено, що позивач прописана за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 10 січня 2014 року. Також із листа № 1217 від 16 червня 2015 року Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатської області, Іршавський районний відділ, судом встановлено, що позивач значиться зареєстрованою з 10 січня 2014 року в АДРЕСА_1 Вказані докази суд вважає належними та допустимими та такими, що підтверджують факт реєстрації позивача у спірному будинку 10 січня 2014 року.

Що стосується посилання представника позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні на довідку, видану 05 грудня 2014 року виконкомом Дубрівської сільської ради, в якій записано, що позивач разом з дітьми проживала у спірному спадковому будинку разом з батьком ОСОБА_5, то суд вважає, що така довідка не являється належним доказом того, що позивач у розмінні ст. 549 ЦК УРСР в редакції закону 1963 року та вищенаведеного пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

Позивачем суду не надано будь-яких доказів, які б свідчили, що позивач в установлений законом шестимісячний строк після смерті батька вчиняла дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини, тобто, що вона подала у державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, не надано позивачем також доказів вступу в управління чи володіння спадковим майном, як цього вимагали діючі на час відкриття спадщини нормативні акти, зокрема, такими доказами є довідки виконавчого комітету місцевої ради про те, що вона безпосередньо перед смертю батька проживала разом з ним, або про те, що нею було взято майно спадкодавця; довідки державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що нею після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанції про сплату податку, страхового платежу; копії рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запису у будинковій книзі, який свідчить про те, що позивач була постійно прописана в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця, доказу наявності у неї ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

З вище наведеного слідує, що оскільки позивач в установлений законом строк ніяких дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті батька, не вчиняла, доказів про порушення спадкового права позивача в судовому засіданні не встановлено, а отже, видачею свідоцтва про право власності на домоволодіння, свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування, що є предметами спору, права позивача не порушено, і такі не можуть бути визнані судом недійсними та відповідно за позивачем не може бути визнано право власності на ? частку у спадковому майні, оскільки до суду за захистом свого порушеного права може звернутися лише особа, права чи законні інтереси якої порушено та наявність у особи такого права має бути підтверджено відповідними правовстановлюючими документами.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 59, 60, 61, 169, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 529, 548-549 ЦК УРСР в редакції закону1963 року, ст. 16 ЦК України в редакції закону від 2003 року,

Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дубрівської сільської ради Іршавського району, ОСОБА_4, Іршавської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на спадкове нерухоме майно - 1/4 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Іршавський районний суд на протязі 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час оголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Головуюча суддя: Сойма М.М.