09.06.2015 Єдиний унікальний № 371/637/15-ц
Провадження 2/371/255/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2 червня 2015 року Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Гаврищука А.В.,

за участі секретаря судового засідання - Годжаєвої З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю імені О.Г. Бузницького до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

ТОВ імені О.Г. Бузницького 31.03.2015 року звернулося до суду із вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що вироком Миронівського районного суду Київської області від 23.02.2015 року визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання обом обвинуваченим у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо вони протягом іспитового строку терміном у два роки не вчинять нового кримінального правопорушення та виконають покладені на них обов'язки, передбачені п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Діями відповідачів ТОВ ім. О.Г.Бузницького заподіяно матеріальну шкоду на 7774,48 грн.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що підприємству було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в приниженні ділової репутації товариства, зниженні його престижу, підрив довіри до його діяльності, що негативно позначилося на взаємовідносинах з діловими партнерами та іншими суб'єктами господарювання та призвело до погіршення показників фінансово-господарської діяльності. Моральну шкоду позивач оцінює у 10000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів і підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідачі позов визнали частково у розмірі 2500 грн., обґрунтовуючи свою позицію тим, що саме така сума є вартістю металобрухту, яким вони вважають рейси, вирізані та розпилені на частини та викрадені у позивача. Стосовно розміру моральної шкоди відповідачі вважають такі вимоги безпідставними.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив.

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 23.02.2015 року визнано доведеним, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання обом обвинуваченим у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо вони протягом іспитового строку терміном у два роки не вчинять нового кримінального правопорушення та виконають покладені на них обов'язки, передбачені п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Зазначеним вироком суду встановлено: 22 грудня 2014 року близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 вирішили вчинити крадіжку залізничних рейок з території ТОВ «Імені О.Г. Бузницького», що розташована за адресою: м. Миронівка, вул. Степова, 1-Б Миронівського району Київської області, та яка огороджена бетонним парканом і цілодобово охороняється працівниками охорони ТОВ «Імені О.Г. Бузницького». Реалізуючи свій корисливий злочинний умисел на незаконне, таємне викрадення чужого майна, обвинувачені прибули за вищевказаною адресою на автомобілі марки ВАЗ-21043 білого кольору д/н/з НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 Там через отвір у бетонній огорожі просунули кисневий балон та шланги з газовим різаком, які попередньо взяли із собою. Оскільки газовий балон є великогабаритним, то вони його перекинули через паркан, і всі знаряддя злочину сховали неподалік залізничного полотна у кущах.

Наступного дня, 23 грудня 2014 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_3 на автомобілі останнього приїхали до території ТОВ «Імені О.Г. Бузницького», де поблизу бетонної огорожі залишили його і, перелізши через вказану огорожу проникли на вищевказану територію. Перебуваючи на території ТОВ «Імені О.Г.Бузницького», обвинувачені підійшли до непрацюючого залізничного полотна, де за допомогою кисневого різака «Р1П» нарізали 6 частин металевих залізничних рейок довжиною 2 метри кожна, загальною довжиною 12 метрів, вартістю 555 грн. 32 коп. за 1 метр на загальну суму 6663 грн. 84 коп.

Після цього ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 через отвір у бетонній огорожі просунули вищевказані відрізки залізничних рейок та перенесли їх через дорогу, де сховали поміж дерев. Повернувшись назад, обвинувачені забрали всі знаряддя вчинення злочину до автомобіля та поїхали по домівках, при цьому домовившись повернутися наступного дня для продовження крадіжки металевих рейок залізничного полотна.

24 грудня 2014 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на викрадення залізничних рейок, знову приїхали до ТОВ «Імені О.Г. Бузницького», та, проникнувши на територію, сховали неподалік залізничних рейок кисневий балон, газовий балон, шланги та газовий різак, щоб наступного дня знову вирізати та викрасти рейки.

Наступного дня, 25 грудня 2014 року приблизно о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 прибули до території ТОВ «Імені О.Г. Бузницького», де зупинили неподалік огорожі автомобіль та, проникнувши згаданим вище способом до вказаної території, продовжили перерізати металеві рейки залізничного полотна, яке належить ТОВ «Імені О.Г. Бузницького». Через декілька годин, нарізавши один фрагмент металевої рейки довжиною 2 метри вартістю 555 грн. 32 коп. за 1 метр, на загальну суму 1110 грн. 64 коп. та, почавши перерізати інший, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були затримані працівниками міліції, тобто з незалежних від них обставин не довівши свій злочинний умисел до кінця.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали ТОВ «Імені О.Г. Бузницького» матеріальної шкоди на загальну суму 7774 грн. 48 коп.

У резолютивній частині вироку вказано: «-речові докази: фрагмент (відрізка) металевої залізно дорожньої рейси, довжиною два метра вважати повернутими власнику ТОМ «Ім. Бузницького», тобто вироком у справі №371/164/15-к встановлено, що позивачу повернуто (відшкодовано) майно (один фрагмент металевої рейки довжиною 2 метри вартістю 555 грн. 32 коп. за 1 метр) на загальну суму 1110 грн. 64 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зазначене вище, суд вважає, що вирок Миронівського районного суду Київської області від 23.02.2015 року є належним та допустимим доказом того факту, що позивачу заподіяно матеріальної шкоди саме відповідачами.

Встановленим судом фактам, відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди та збитків, завданих в наслідок неправомірних дій, які регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України.

Так, статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо відшкодування йому майнової шкоди, суд вважає доведеним, що позивачу заподіяно майнову шкоду у розмірі 6663 грн. 84 коп. у частині заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1110 грн. 64 коп. суд вважає за необхідне відмовити, оскільки викрадене майно на вказану суму було повернуто позивачу.

Аналіз досліджених в судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права, внаслідок чого йому було заподіяно матеріальну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із п.4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю., відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди» звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 вказаної Постанови ВСУ під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Позивачем не надано жодного належного чи допустимого доказу про завдання йому моральної шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та зниженням престижу чи підривом довіри до діяльності позивача. Саме посилання представника позивача на норми права чи судову практику, яка надає право на відшкодування моральної шкоди не є доказом у розумінні ЦПК України, а тому суд прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовної вимоги про відшкодуванні моральної шкоди повністю.

Розподіляючи між сторонами судові витрати, суд виходить із такого.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються, позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

З огляду на те, що позов ТОВ «імені О.Г.Бузницького» стосувався, зокрема відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, відтак позивач був звільнений від сплати судового збору за цією вимогою та враховуючи, що позов в цій частині задоволено, то з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір, в сумі 243,80 грн. Водночас позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 100 грн. тому ця сума підлягає поверненню позивачу шляхом стягнення з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 367 ЦПК України, на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України суд,-

В и р і ш и в:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Стягнути солідарно (у рівних частинах) з ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, жителя АДРЕСА_2 на користь ТОВ ім. О.Г. Бузницького (вул. Степова, 1-Б, м. Миронівка, Київської області, код ЄДРПОУ 3254712) 6663 (шість тисяч шістсот шістдесят три) гривні 84 коп. матеріальної шкоди.

Стягнути солідарно (у рівних частинах) з ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, жителя АДРЕСА_2 на користь ТОВ ім.. О.Г. Бузницького (вул. Степова, 1-Б, м. Миронівка, Київської області, код ЄДРПОУ 3254712) судовий збір у розмірі 100 грн. 00 коп.

Стягнути солідарно (у рівних частинах) з ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, жителя АДРЕСА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у судовому засіданні проте були відсутні під час його проголошення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 09.06.2015.

Суддя: А.В. Гаврищук