У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М.,

Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Головного управління Держземагенства у Київській області до Української міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про скасування рішень, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок, за касаційною скаргою Української міської ради Обухівського району Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Головного управління Держземагенства у Київській області звернувся до суду з позовом до Української міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про скасування рішень, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок, посилаючись на те, що рішеннями Київської міської ради від 10 червня 2010 року відповідачам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства у м. Українка Обухівського району Київської області із земель запасу. Рішенням Української міської ради від 12 серпня 2010 року затверджений розроблений Київською обласною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідачам загальною площею 3,1825 га, у подальшому відповідачі одержали державні акти на право власності на земельні ділянки. За результатами перевірки виявилося, що передані громадянам земельні ділянки належать до земель водного фонду, а не до земель сільськогосподарського призначення. Крім того, державна експертиза землевпорядної документації за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок не проводилась, що підтверджує незаконність видання громадянам державних актів на право власності на земельні ділянки.

У зв'язку з цим позивач просив суд скасувати рішення Української міської ради від 10 червня 2010 року про надання дозволів відповідачам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 із земель запасу, рішення Української міської ради від 12 серпня 2010 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 9 громадянам для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані відповідачам; витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельні ділянки з незаконного володіння відповідачів; визнати за державою в особі Кабінету Містерів України право власності на спірні земельні ділянки вартістю 2 800 600 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 січня 2015 року позовні вимоги заступника прокурора Київської області задоволено частково. Скасовано рішення Української міської ради Обухівського району Київської області від 10 червня 2010 року про надання дозволів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на розробку проекту щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 із земель запасу площами по 0,1 га, 0,3 га, 0,6 га, 0,6 га, 0,6 га, 0,6 га, 0,1 га, 0,1 га, 0,2 га.

Скасовано рішення Української міської ради від 12 серпня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність дев'ятьом громадянам для ведення особистого селянського господарства в м. Українка по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки видані: ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 08 жовтня 2010 року на земельну ділянку площею 0,100 га кадастровий номер НОМЕР_2; ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 18 жовтня 2010 року на земельну ділянку площею 0,3000 га кадастровий номер НОМЕР_4; ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від 11 жовтня 2010 року на земельну ділянку площею 0,6000 га кадастровий номер НОМЕР_6; ОСОБА_6 серії НОМЕР_7 від І 08.10.10р. на земельну ділянку площею 0,6000 га., з кадастровим номером НОМЕР_8; ОСОБА_7 серії НОМЕР_9 від 08 жовтня 2010 року на земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер НОМЕР_10; ОСОБА_9 серії НОМЕР_11 від 23 листопада 2010 року на земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер НОМЕР_12; ОСОБА_10 серії НОМЕР_13 від 11 жовтня 2010 року на земельну ділянку площею 0,1825 га кадастровий номер НОМЕР_14 та скасовано їх державну реєстрацію.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Українська міська рада Обухівського району Київської області просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови у державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 3, ст. 4 ВК України, п. «а» ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 59 ст. 60, ч. 1 ст. 84 ЗК України,у редакціях на час виникнення спірних правовідносин, землі під водними об'єктами, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

За системним аналізом законодавства на час виникнення правовідносин, відповідно до положень ст. 88 ВК України, Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 (далі ‒ Постанова № 486), Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року (далі - Наказ № 434), розмір та межі прибережних захисних смуг встановлювались за проектами землеустрою (термін та зміст за ст. ст. 50-54 Закону України «Про землеустрій»), а населених пунктів ‒ відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови. При наданні у користування земельних ділянок навколо зазначених та інших водних об'єктів, мали враховуватися ці положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, а у разі відсутності землевпорядної документації (документації з землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів мало бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови № 486 з урахуванням конкретної ситуації (правова позиція згідно з постановою Верховного Суду України № 6-16цс14 від 21 травня 2014 року).

Судами встановлено, що рішеннями Київської міської ради від 10 червня 2010 року відповідачам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства у м. Українка Обухівського району Київської області із земель запасу.

Рішенням Української міської ради від 12 серпня 2010 року затверджений розроблений Київською обласною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність відповідачам загальною площею 3,1825 га, у подальшому відповідачі одержали державні акти на право власності на земельні ділянки.

Результатами проведення винесення в натуру вказаної земельної ділянки землевпорядною організацією ПП «Земля-2009» встановлено, що земельні ділянки ОСОБА_7, ОСОБА_10 накладаються на р. Стугну, інші земельні ділянки знаходиться на відстані від 7,21 м до урізу води та розташовані на землях водного фонду загальною площею 0,7560 га (а. с. 16-18 т. 1).

Згідно з інформацією Управління водного господарства у м. Києві та Київській області від 11 травня 2011 року № 531 межі вказаних вище земельних ділянок знаходиться на відстані від 30 до 0 метрів від берегової лінії, а місцями заходять у воду (а. с. 15 т. 1).

Матеріали справи не містять доказів які б спростовували доводи та докази надані позивачем.

Отже встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 26 січня 2015 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Української міської ради Обухівського району Київської області відхилити, рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

С.П. Штелик