Справа № 761/6168/15-ц
Провадження №2/761/3915/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 червня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Панасенко Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню обєктів газової промисловості» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення коштів за порушення грошового зобовязання, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі Позивач) 04 березня 2015 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню обєктів газової промисловості» (далі Відповідач) про стягнення сум, належних працівникові при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення коштів за порушення грошового зобовязання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував із Відповідачем у трудових відносинах із 19 листопада 2013 року і по 29 грудня 2014 року. Зауважує, що був звільнений у звязку із скороченням чисельності працівників. Вказує, що на день звільнення йому не були виплачені нараховані кошти у розмірі 84 660 грн. 86 коп. і, що лише 06 лютого 2015 року Відповідач виплатив йому 23 797 грн. 26 коп., у звязку з чим залишаються невиплаченими кошти у розмірі 60 863 грн. 60 коп. Зауважує, що час затримки виплати належних йому сум при звільненні складає понад 2 місяці, тому, на його думку, Відповідач має виплати йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що за його підрахунком складає 30 000 грн. Крім того, через несвоєчасність виплати належних йому при звільненні сум, вважає, що із Відповідача на його користь підлягає стягненню інфляційна складова у розмірі 1 886 грн. 77 коп. та три проценти річних у розмірі 315 грн. 16 коп. Просив суд ухвалити судове рішення, яким стягнути вищезазначені суми із Відповідача на його користь.

В ході судового розгляду справи, за заявою Позивача позов в частині щодо стягнення сум, належних працівникові при звільненні, було залишено без розгляду. Іншу частину позовних вимог Позивач у судовому засіданні підтримав, позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив суд відмовити у повному обсязі. Свою правову позицію обґрунтовував тим, що Позивач підлягав звільненню 01 вересня 2014 року, проте, у звязку із хворобою був звільнений 29 грудня 2014 року. Зауважив, що 05 лютого 2015 року Позивачеві було перераховано кошти у розмірі 23 797 грн. 26 коп. і, що 25 березня 2015 року Відповідач отримав компенсацію по тимчасовій непрацездатності від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у розмірі 37 137 грн. 49 коп. та в цей же день перерахував їх Позивачеві. За таких обставин вважає, що оскільки на день звільнення Позивача вказаним Фондом кошти не були перераховані, вважає, що за таких обставинах вина Відповідача щодо несвоєчасної виплати належних Позивачеві сум при звільненні відсутня. В цілому позов вважає необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу Відповідача від 01 липня 2014 року № 35-В, Позивач, обіймаючи посаду головного інженера проектів, підпадав під скорочення з 01 вересня 2014 року (а.с. 38). Повідомлення про своє скорочення Позивач отримав 01 липня 2014 року (а.с. 39). Згідно наказу № 305-к від 29 грудня 2014 року Позивач був звільнений із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у звязку із скороченням чисельності працівників (а.с. 44).

Судом встановлено, що на день звільнення Позивач не отримав ні трудову книжку, ні суми, належні йому при звільненні. Як вбачається із матеріалів справи, Позивач відмовився отримувати трудову книжку, у звязку з чим Відповідач змушений був направляти йому відповідного листа (а.с. 6). Вказану обставину Позивач не заперечував. Судом також встановлено, що трудова книжка на час розгляду справи також знаходиться у Відповідача, оскільки Позивач відмовляється її отримувати. Щодо невиплати належних Позивачеві сум при звільненні, представник мотивував відсутністю коштів та конфліктною ситуацією, яка склалася між Позивачем та Відповідачем. Крім того представник Відповідача зауважив на порядку виплати коштів Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до частини першої статті четвертої Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (далі Закон), (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування на день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством.

За змістом частин 1 та 2 статті 35 Закону, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: 1) тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві.

Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності, незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, провадиться за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до пункту другого Порядку оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року № 439, оплата днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі провадиться за основним місцем роботи у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати за робочі дні (години) згідно з графіком роботи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності.

Судом встановлено, що Позивач хворів у період із 28 серпня 2014 року і по 28 грудня 2014 року, у звязку з чим був звільнений 29 грудня 2014 року.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Виходячи із положень статті 35 Закону, суд знаходить, що в день звільнення Позивача, Відповідач повинен був виплатити йому суму, розраховану за перші пять днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання. Разом з тим, в порушення вимог статті 116 Кодексу законів про працю України, вказані кошти у розмірі 23 797 грн. 26 коп. були виплачені Позивачеві лише 06 лютого 2015 року (а.с. 19).

Судом встановлено, що остаточний розрахунок був проведений із Позивачем 25 березня 2015 року, після надходження коштів від Подільської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с. 48). Позивач вважає, що Відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 30 000 грн.

Проте суд, із підрахунками Позивача не погоджується, виходячи з наступного.

За змістом статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до змісту пунктів другого та третього Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок обчислення середньої заробітної плати), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передує події, з якою повязана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з абзацом першим пункту восьмого Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За змістом абзацу четвертого пункту другого Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до останнього абзацу пункту четвертого Порядку, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Оскільки оплата працівникові допомоги по тимчасовій непрацездатності має свої особливості, свою частину матеріального забезпечення Відповідач повинен був виплатити в день звільнення 29 грудня 2014 року. Проте, вказану виплату Відповідач здійснив лише 06 лютого 2015 року. Таким чином, кількість затримки виплати складає 26 робочих днів. Як вбачається із матеріалів справи, середньоденний заробіток Позивача перед його звільненням складав 701 грн. 09 коп. (а.с. 37). Керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 18 228 грн. 34 коп. (26 роб. дні х 701 грн. 09 коп. = 18 228 грн. 34 коп.), які підлягають стягненню із Відповідача на користь Позивача у судовому порядку.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України, заробітна плата підлягає індексації в установленому законодавством порядку.

Доводи представника Відповідача в цій частині щодо відсутності коштів та наявності конфліктної ситуації судом не приймаються, оскільки відсутність коштів не позбавляє обовязку здійснення повного розрахунку із працівником при звільненні.

Суд не приймає також доводи Позивача в цій частині щодо його розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки він суперечить діючому Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Крім того, Позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким стягнути із Відповідача на його користь інфляційну складову у розмірі 1 886 грн. 77 коп. та три проценти річних у розмірі 315 грн. 16 коп., розрахованих ним згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Позов в цій частині задоволенню не підлягає, з таких підстав.

За змістом частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, за змістом частини 1 статті 3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичним особами.

З огляду на викладене, оскільки спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються законодавством про працю, а не цивільним законодавством, позовна вимога про стягнення із Відповідача на користь Позивача трьох відсотків річних та інфляційної складової в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є безпідставною та такою що задоволенню не підлягає.

Крім того, у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, допускає негайне виконання рішення в частині присудження Позивачеві заборгованості по заробітній платі за один місяць.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (діючого на час виникнення спірних правовідносин), Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, Порядку оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року № 439, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 61, 209, 212-215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню обєктів газової промисловості» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення коштів за порушення грошового зобовязання - з а д о в о л ь н и т и частково.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню обєктів газової промисловості» (Код ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) кошти у розмірі 18 228 (вісімнадцять тисяч двісті двадцять вісім) гривень 34 коп. (сума зазначена без утримання податків та інших обовязкових платежів), з індексацією, відповідно до вимог діючого законодавства.

У задоволенні іншої частини позовних вимог в і д м о в и т и.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню обєктів газової промисловості» (Код ) на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :