Справа № 323/2644/15-ц
23.11.2015року м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області у складі судді Плечищевої О.В., при секретарі Свириденко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
В С Т А Н О В И В :
25 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 02.11.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06/38/06-Склн, згідно з умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 130 000,00 дол. США з розрахунку 13,75 % річних за користування кредитом на строк до 25.11.2022 року.
В частині надання кредитних коштів банк свої зобов'язання виконав, надавши Відповідачеві кредит, у розмірі та строки передбачені кредитним договором.
26.06.2013 року між АТ «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ "Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
Таким чином, керуючись договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк»набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків Нового Кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вищевказаного договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.
З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки №06/38/101/06-Склн від 02.11.2006 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме:
- нежитлову будівлю (виробничий цех), що знаходиться у будинку № 37 (тридцять сім) по вулиці Правди у місті Оріхів, Запорізької області, яка складається з виробничого цеху із службовою прибудовою - літ. Я1, я 1, загальною площею 894,4 кв.м.;
Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-
продажу, посвідченого 18.09.2006 року ОСОБА_2 нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за №4166, зареєстрованого КП «Імпульс» Пологівської міської ради Запорізької області 19.09.2006 року в книзі 8 за №119, що підтверджується витягом з реєстру прав власності від 05.10.2006 року №12063244, р..№16019019. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині..
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеню на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 02.07.2015 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 7631965,07 грн., з яких:
- сума заборгованості за кредитом- 2727398,15 грн.;
- сума заборгованості за відсотками - 2798804,27 грн.;
- пеня-1975509,29 грн.;
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі ст.ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ «Дельта банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь.
В рахунок виконання основного зобов'язання Позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про потеку».
Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.321 ЦК України, ніхто не може бути обмежений у здійсненні права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Вдовідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов"язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.
Крім того, положеннями ст.. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «ДЕЛЬТА БАНК».
Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в AT «ДЕЛЬТА БАНК» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3.
Тимчасову адміністрацію в AT «ДЕЛЬТА БАНК» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 № 71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким тимчасову адміністрацію в AT "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015р. по 02.09.2015р. включно.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», надалі за текстом - Закон, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Відповідно до ч. 1 п. 8, ч. 2 ст. 4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.
Частиною 1 ст. 35 Закону встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.
Відповідно до п. 17 ст. 2 вказаного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
Як визначено абзацом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).
Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються- у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку.
За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду, зокрема, має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 37 Закону на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.
Згідно ч.ч. 1,6 ст. 38 Закону уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку та вжити передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.
Також, ч.1 п.22 ст.5 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов"язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звідбняється від сплати судового збору.
Позивач прохає в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 631 965,07 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме:
- нежитлову будівлю, (виробничий цех), що знаходиться у будинку № 37 (тридцять сім) по вулиці Правди у місті Оріхів, Запорізької області, яка складається з виробничого цеху із службовою прибудовою - літ. Я1, я 1, загальною площею 894,4 кв.м.;
В судове засідання представник позивача не з»явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, прохає його задовольнити та покласти на відповідача судові витрати, проти заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно, у встановлений законодавством спосіб, через засоби масової інформації - газету "Урядовий кур"єр" №215 (5589) від 18 листопада 2015 року, однак не з"явився, про причину неявки до суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав.
Звертаючи увагу, що Відповідач не зявився, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі чого судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
У звязку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову з наступних підстав.
Так, 02.11.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06/38/06-Склн (а.с.6-10), згідно з умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 130 000,00 дол. США з розрахунку 13,75 % річних за користування кредитом на строк до 25.11.2022 року.
В частині надання кредитних коштів банк свої зобов'язання виконав, надавши Відповідачеві кредит, у розмірі та строки передбачені кредитним договором.
26.06.2013 року між АТ «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.28-32), відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ "Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
Таким чином, керуючись договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк»набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків Нового Кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вищевказаного договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.
Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки №06/38/101/06-Склн від 02.11.2006 року (а.с.13-16) передав у іпотеку нерухоме майно, а саме:
- нежитлову будівлю (виробничий цех), що знаходиться у будинку № 37 (тридцять сім) по вулиці Правди у місті Оріхів, Запорізької області, яка складається з виробничого цеху із службовою прибудовою - літ. Я1, я 1, загальною площею 894,4 кв.м.;
Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 18.09.2006 року ОСОБА_2 нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області, зареєстрований в реєстрі за №4166, зареєстрованого КП «Імпульс» Пологівської міської ради Запорізької області 19.09.2006 року в книзі 8 за №119, що підтверджується витягом з реєстру прав власності від 05.10.2006 року №12063244, р..№16019019.
Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору (а.с.19).
Як вбачається з довідки (а.с.18) станом на 02.07.2015 року за ОСОБА_1 існує заборгованість у сумі 7631965,07 грн.,яка складається з:
- сума заборгованості за кредитом- 2727398,15 грн.;
- сума заборгованості за відсотками - 2798804,27 грн.;
- пеня-1975509,29 грн.;
За змістомст. 37 ч.1 Закону України "Про іпотеку" (передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки), іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотекиі правовою підставоюдля реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки,є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідкамий передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання.
У суді може бути оскаржено іпотекодавцем лише рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ст. 37 ч.2 Закону України "Про іпотеку").
Іпотечним договором №06/38/101/06-Склн від 02.11.2006 року не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на заставне майно, а п 4.3. лише передбачається, що звернення стягнення на майно здійснюється іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання згідно з яким іпотекодержатель набуває право від свого імені продати майно у порядку, визначеному Законом. Положення цього пункту є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог.
У випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способу позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто не зареєстрував своє право власності на іпотечне майно, він має право звернутись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з підставст. 39 Закону України "Про іпотеку", а не із позовом про визнання права власності на нерухоме майно у порядкуст. 37 Закону України "Про іпотеку".
Крім того, як вбачається з практики Вищого Спеціалізованого Суду України із застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, можливість саме в судовому порядку вирішувати питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього, незалежно від можливості вирішення цього питання в позасудовому порядку, пов"язана й з тим, що нерідко в іпотечному договорі такі умови виписані нечітко і зазначається лише загальне правило про таку можливість.
Отже, не зазначивши в договорі всі умови переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а зауваживши лише про загальну можливість цього, будуть відсутні й підстави для перереєстрації права власності на предмет іпотеки (п.2.2. Тимчасового положення про порядок дежавної реєстрації праів власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445 та п.1 Додатку до нього).
За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання за банком права власності на іпотечне майно на підставі судового рішення.
Оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту права, суд, відповідно дост. 16 ч.3 ЦК України, може відмовити у захисті цивільного права.
З врахуванням встановленого, позивач, у позасудовому порядку, може зареєструвати своє право власності на предмет іпотеки або укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя, після чого, у встановленому законом порядку може заявити вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки з підставст. 39 Закону України "Про іпотеку".
Враховуючи вищевикладене, в задовенні похову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 212, 213, 215, 224, 227, 228 ЦПК України, ст.37,39 Закону України "Про іпотеку", суд, -
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення
може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : О.В.Плечищева