Справа № 357/5215/15-ц Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/6245/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 38 25.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Дрозд Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини,-

встановила:

у квітні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата ОСОБА_4.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат - ОСОБА_4, який проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини зазначеного житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки в межах Розаліївської сільської ради, площею 3,5301га. Після смерті брата спадкоємців першої черги по закону немає, а він, ОСОБА_2, являється спадкоємцем другої черги, тому звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак після шестимісячного строку встановленого законодавством. Даний строк був пропущений з поважних причин, оскільки вважав, що являючись спадкоємцем по закону, зможе оформити спадщину через 6 місяців після смерті брата, крім того, не мав можливості зайнятись оформленням спадщини по сімейним обставинам, оскільки доглядав за дружиною, яка тяжко хворіє на онкологічне захворювання, перенесла операцію і тривалий час потребувала стороннього догляду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року, яким ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді справи, не було надано належної оцінки доказам, які підтверджують поважність причин пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини, а саме судом не було взято до уваги те, що його дружина, яка тяжко захворіла на онкозахворювання та перенесла операцію і тривалий час потребувала стороннього догляду та те, що його рідний брат, відповідач по справі ОСОБА_3, в судовому засіданні вигадав, те що між ними була домовленість про те, що спадщину після смерті їхнього брата ОСОБА_4, ОСОБА_2, не бажав оформляти, що не відповідає дійсності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суду першої інстанції виходив з того, що юридична необізнаність позивача, та догляд за дружиною, яка тяжко захворіла на онкозахворювання, перенесла операцію і тривалий час потребувала стороннього догляду на думку суду не можна вважати істотними причинами пов'язаними з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апелянта безпідставними виходячи з наступного.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, тобто кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4.

Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.02.2014 року, яке набрало законної сили 03.03.2014 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на майно, в порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,5501га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Розаліївської сільської ради, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 30.12.2012 року, вартістю 52186,50 грн. та 1/2 частину індивідуального житлового будинку НОМЕР_3 садибного топу з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, вартістю 39085,50 грн. (а.с.32-36).

Відповідно до вказаного рішення суду за позивачем ОСОБА_2 визнано право власності на майно, в порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,5501га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Розаліївської сільської ради, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 30.12.2012 року, вартістю 52186,50 грн. та 1/2 частину індивідуального житлового будинку 52 садибного типу з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, вартістю 39085,50грн., а за відповідачем ОСОБА_3 визнано право власності, в порядку спадкування після спадкодавця ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельну ділянку площею 3,5901га., з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Розаліївської сільської ради, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 30.12.2012 року, вартістю 105 549 грн.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували майно за заповітом ОСОБА_5, посвідченим 05.10.2012 року секретарем виконавчого комітету Розаліївської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за №31, та у встановлений законом строк спадщину прийняли, що підтверджено рішенням суду від 18.02.2014 року.

З матеріалів спадкової справи №267/2014 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 02.12.2014 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 та зазначив, що крім нього спадкоємцем за законом є брат померлого ОСОБА_2.

Позивач ОСОБА_2 у шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 і 02.02.2015 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області було направлено йому лист №104/02-14/267/2014 в якому було роз'яснено наслідки пропущення строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.41).

Державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Малькевич Л.В., 20.02.2015 року було винесено постанову про відмову у чиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його брата ОСОБА_4, оскільки він не прийняв спадщину, тобто не проживав постійно разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в строк у шість місяців з дня відкриття спадщини (а.с.10).

Так 20.02.2015 року відповідач подав до нотаріальної контори заяву про зупинення видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_4, оскільки він має намір звернутись до суду за поновленням строку для прийняття спадщини (а.с.42).

При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_4, яка складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки в межах Розаліївської сільської ради, площею 3,5301га., позивач у визначений законодавством строк заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті брата не подав, хоча був обізнаний про звернення до нотаріуса з відповідною заявою в межах шестимісячного строку, оскільки у встановлений законом строк приймав спадщину після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадщину прийняв відповідач ОСОБА_3 оскільки подав до нотаріальної контори відповідну заяву у визначений строк.

Встановлено, що з матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідач не надавав згоди позивачу на подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

В судовому засіданні позивач пояснив, що його брат відповідач по справі ОСОБА_2, знав, що заяву до нотаріальної контори необхідно подати протягом 6 місяців після смерті брата ОСОБА_4, оскільки вони вже оформляли спадщину після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, позивач після смерті брата повідомив, що він не буде приймати спадщину і хата в с. Людвинівка його не цікавить. Про те, що дружина позивача ОСОБА_7 хворіє він знав, але бачив її 10 років тому, вона в село не приїздила. Він із своєю дружиною ОСОБА_8 після смерті матері зробив документи на будинок, доглядав до смерті брата ОСОБА_4, допомагали йому по господарству, а позивач приїхав лише на 9 днів після смерті матері.

В судовому засіданні відповідач зазначив, що між ним та ОСОБА_2 була домовленість про те, що спадщину після смерті брата він оформляти не буде. Крім того, позивач не доглядав за спадковим майном, не допомагав брату та не займався його похованням та відбуванням усіх необхідних обрядів, що підтвердили в судовому засіданні свідки.

На підставі ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування поважності причин пропущення строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, позивач, крім юридичної необізнаності, зазначає про те, що він доглядав за дружиною, яка тяжко захворіла на онкозахворювання, перенесла операцію і тривалий час потребувала стороннього догляду.

Встановлено, що відповідно до заключення онколога Консультативно - діагностичного центру, ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, станом на 01.10.2014 року знаходиться у стані після комбінованого лікування (а.с.7).

Відповідно до довідки Київської міської онкологічної лікарні від 01.11.2012 року ОСОБА_9 перебувала на лікуванні в гінекологічному відділенні з 13.10.2012 року по 01.11. 2012 року (а.с.8).

Згідно з довідкою Київського міського клінічного онкологічного центру від 08.01.2013 року ОСОБА_9 перебувала на лікуванні з 19.12.2012 року по 08.01.2013 року (а.с.9).

Будь - яких доказів того, що ОСОБА_9 перебувала на лікуванні у період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 21.01.2015 року та потребувала стороннього догляду, в зв'язку з чим позивач не мав можливості подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті брата до суду не надано.

Крім того, свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні дали покази про те, що ОСОБА_2 на похоронах брата був присутній, а його дружини не було, але вона ще з часу їх весілля до села не приїздила, про те, що його дружина хвора та потребує стороннього догляду не повідомляв.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином суд першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не доведено в судовому порядку поважність причин пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Отже, розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів,-

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді