06.11.2015 Єдиний унікальний номер 205/8327/14-ц
Справа №2/205/425/2015 205/8327/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпропетровської міської ради про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3, Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпропетровської міської ради про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригоди (а.с.2).

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач в обґрунтування вимог зазначив, що 10 червня 2014 року на перехресті вулиць Шмідта та Боброва у м. Дніпропетровську ОСОБА_3 керуючи трамваєм Т-3, 1236, що належить МКП «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпропетровської міської ради, здійснила наїзд на належний на праві приватної власності ОСОБА_5 автомобіль марки «Тойота», д/н НОМЕР_1, під управлінням позивача. Внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження на відновлення яких вимушений витратити власні кошти та йому завдано моральної шкоди.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд солідарно стягнути зі співвідповідачів на свою користь у відшкодування завданих збитків матеріальну шкоду в сумі 139 928,90 грн., моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн. та судові витрати по справі в сумі 1 086,00 грн.

Ухвалою суду від 05.03.2015 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі залучено ОСОБА_5 (а.с.87).

У судовому засіданні позивач в особі представника за договором адвоката ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на вкладені обставини та надані суду письмові докази.

Співвідповідачка ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі. У задоволенні позову просила відмовити.

Співвідповідач - МКП «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпропетровської міської ради, в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_2, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Просив відмовити в позові у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5, у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавав.

За згодою представників позивача та співвідповідачів розгляд справи завершився без участі осіб, що не зявилися.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні. Повний текст рішення складено 10 листопада 2015 року.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власника автотранспортного засобу на отримання відшкодування шкоди.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що довіреністю від 25 жовтня 2010 року ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 на право представництво інтересами, повязаними із користуванням, розпорядженням, експлуатацією автомобілем марки «Toyota», модель «Camry», д/н НОМЕР_2, 2003 року випуску (а.с.10).

Відповідно до даної довіреності ОСОБА_4 та інші повірені мають право у разі спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті ДТП чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час керування автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, якщо в тому буде необхідність, від імені довірителя договори про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими договорами грошові кошти у розмірах згідно з калькуляціями, актами, експертними висновками тощо.

10 червня 2014 року близько 07-59 год. у м. Дніпропетровську на перехресті вул. Шмідта та вул. Боброва, водій МКП «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпропетровської міської ради ОСОБА_3 керуючи трамваєм Т-З, б/н 1236, при виникненні перешкоди попереду, вчасно не вжила заходів щодо зменшення швидкості руху, аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїла наїзд на автомобіль Тойота, д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані збитки, травм ніхто не отримав.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2014 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. (а.с.3).

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На час ДТП, згідно полісу № АС / 4689225, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 як власника автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», д/н НОМЕР_2, була застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» із лімітом відповідальності 50 000,00 грн. (а.с.8).

Висновком №2046 від 02 липня 2014 року встановлена вартість матеріального збитку завданого автомобілю марки «Toyota», модель «Camry», д/н НОМЕР_2, яка становить 52 714,59 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 88 599,87 грн. (а.с.19-25).

Згідно акту виконаних робіт, товарного чеку від 14 серпня 2014 року на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4 витрачено 86 904,00 грн. (а.с.46-50).

Так, згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Оскільки за правилом ч.1 ст. 1172 ЦК України, обовязок на відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків покладається на юридичну або фізичну особу, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, доводи позивача щодо солідарного обовязку ОСОБА_3 та МКП «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпропетровської міської ради відшкодувати, завдану в наслідок ДТП шкоду, вважаються судом незаконними.

При вирішенні питання щодо присудження на користь позивача у відшкодування майнової шкоди суми витрат, повязаних із відновлювальним ремонтом у сумі 139 928,90 грн., суд виходить із наступного.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому суд зауважує, що в обґрунтування розміру майнової шкоди в сумі 139 928,90 грн., позивач посилався на збільшення курсу євро на момент збільшення позовних вимог у зрівнянні із датою проведення товарознавчої експертизи, що не може бути прийнято судом до уваги, оскільки фактично, як вбачається, із платіжних документів (а.с.46-50) на відновлення свого майнового права, повязаного із ремонтом пошкодженого автомобіля позивачем понесено лише 86 904,00 грн.

Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо заявлених вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного.

Згідно до ст..23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.2,3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом зазначених положень, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Аналізуючи доводи позивачки щодо завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди, суд вважає, що дані вимоги є законними та обгрунтованими, у звязку із чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди є такими, що також підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню в частині стягнення із Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпропетровської міської ради на його користь у відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригоди майнової шкоди в сумі 86 904, 00 грн. та моральної шкоди в сумі 5 000, 00 грн.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із МКП «Дніпропетровський електротранспорт» на користь позивача судовий збір в сумі 919,04 грн., та із позивача на користь держави достягнути недоплачений судовий збір в сумі 1 610,14 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, ст.ст. 10,11, 59, 60, 61, 79, 88, 209, 212, 213-215, 209, 218, 222 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпропетровської міської ради про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути із Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_4 у відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригоди майнової шкоди 86 904, 00 грн. (вісімдесят шість тисяч девятсот чотири грн. 00 коп.), моральної шкоди 5 000, 00 грн. (пять тисяч грн.00 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 1 610, 14 грн. (одна тисяча шістсот десять грн. 14 коп.

Стягнути із Міського комунального підприємства «Дніпропетровський електротранспорт» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 919 грн. 04 коп. (девятсот девятнадцять грн. 04 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула