Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/9991/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Калугіна І.О.
Провадження № 22-ц/778/3206/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди частково недійсною, перевід прав покупця та визначення права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди частково недійсною, перевід прав покупця та визначення права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.02.2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в інтересах якого діяв представник ОСОБА_7, було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу гаражу №13 в районі лазньоприймального комбінату по вул. Воровського в м. Мелітополі. 12.03.2012 року право власності на гараж було зареєстровано за ОСОБА_5 в ММБТІ.

Вважає, даний договір підлягає визнанню частково недійсним з наступних підстав.

02 лютого 2002 року до нього звернулася ОСОБА_5 з пропозицією купити гараж, він погодився. Проте, оскільки повинен був виїхати на довгий час з міста, передав ОСОБА_5 гроші в розмірі 3500 грн. для купівлі гаражу та його подальшого оформлення на його імя, про що ОСОБА_5 власноруч написала розписку про отримання грошей.

В березні 2002 року він повернувся до міста і дізнався, що ОСОБА_5 оформила договір купівлі-продажу на своє імя та зареєструвала його в ММБТІ. При цьому відповідач передала йому усі документи на гараж та ключі від нього. Також сторони домовились при першій необхідності переоформити гараж на нього. З березня 2002 року він використовував цей гараж для власних потреб.

В квітні 2014 року він звернувся до Реєстраційної служби для отримання витягу з реєстру прав власності, однак йому пояснили, що він не є власником гаражу, і розписка про отримання грошей від ОСОБА_5 не є належним правовстановлюючим документом.

Добровільно ОСОБА_5 не бажає переоформити гараж, тому він змушений звернутися до суду.

Вважає, що оскільки на придбання гаражу були використані його кошти, обовязки покупця за договором купівлі-продажу від 09.02.2002 року виникли саме у нього.

На підставі зазначеного просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу гаражу № 13 в районі лазньоприймального комбінату по вул. Воровського в м. Мелітополі, укладений 09.02.2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в інтересах якого діяв ОСОБА_7, та посвідчений нотаріусом ОСОБА_8, зареєстрований за №546, в частині визначення покупцем ОСОБА_5, перевести права покупця по даному договору на нього та визнати за ним право власності на вказаний гараж №13, стягнути з ОСОБА_5 на його користь судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, визнання відповідачем позову,просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Повістка про виклик до суду вручена представнику ОСОБА_4 ( а.с. 109).

У відповідності до вимог ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

ОСОБА_4Є направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачам повістки направлені за правилами ст.ст.74,76 ЦПК України.

За наведених обставин та у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін не є процесуальною перешкодою для розгляду справи за їх відсутності

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Так, згідно зі статтями 48, 224 ЦК УРСР (1963 року), які діяли на час виникнення спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму.

При вирішенні справи судом установлено, що 09.02.2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, було укладено договір купівлі-продажу гаражу №13 по вул. Воровського в м. Мелітополі.

Договір посвідчено нотаріусом державної нотаріальної контори 12.03.2012 року право власності на гараж було зареєстровано за ОСОБА_5 в органах МБТІ.

Тобто при укладенні спірної угоди продавцем та покупцем дотримані вимоги закону і виконані усі суттєві її умови.

Право власності у відповідності до положень статті 128 ЦК УРСР (1963 року) перейшло до покупця - відповідачки ОСОБА_5

Посилання апелянта на наявність розписки про отримання ОСОБА_5П грошей на придбання гаражу, яка, на його думку, є підставою для визнання угоди недійсною, є помилковими. ОСОБА_3 не видав ОСОБА_9 доручення на придбання гаража за його рахунок та на його ім'я та укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_6Т, який був власником гаража.

Так, за змістом статей 62, 64-65 ЦК УРСР угода, яка укладена однією особою від імені іншої в силу повноважень, які базуються на довіреності, безпосередньо утворює, змінює та припиняє цивільні права та обов'язки особи, інтереси якої представляє.

Стаття 64 ЦК УРСР передбачала, що довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Наведені обставини свідчать, що відповідно до вимог ст.ст.62,64,65 ЦК УРСР ОСОБА_3 не уповноважував ОСОБА_9 на вчинення угоди від його імені. А тому розписка не може бути підставою для визнання недійсним договору, який укладено у відповідності до вимог закону.

Вимоги ОСОБА_3 про перевід на нього прав покупця не ґрунтуються на законі, та суперечать його ж вимогам про визнання договору недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заявлений позов визнавався ОСОБА_5, не можна визнати безумовними підставами для задоволення позову, враховуючи, що відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав.

Посилання позивача на користування гаражем, що був придбаний ОСОБА_5, не є підставою для набуття позивачем права власності на майно у відповідності до статті 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) і статті 328 ЦК України.

При з'ясуванні та встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: