МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-357/2010
14 квітня 2010 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді - Жуган Л.В.
при секретарі - Повалій М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -
До Малиновського районного суду м. Одеси 21.04.2008 року звернулась ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зазначаючи, що 12.09.2007 року о 17 годині, позивач рухався на автомобілі марки «Mеrsedes», д/н НОМЕР_2 автодорозі Одеса-Київ, та в районі 470 км. ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Mazda», д/н НОМЕР_1, не витримала безпечну дистанцію, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем позивача. Позивач зазначає, що оскільки вина ОСОБА_3 була встановлена постановою Малиновського районного суду м. Одеси в справі про адміністративне правопорушення, а його автомобілю завдана матеріальна шкода, внаслідок технічних пошкоджень, тому просить стягнути з відповідачки суму заподіяної матеріальної шкоди, у розмірі 11 181 грн. 31 коп., завдану моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, судові витрати у розмірі 417 грн.
Позивач надав суду заяву згідно якої зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутністю.
Відповідачка ОСОБА_3 у судові засідання не зявилась, про час і місце судових засідань повідомлялась рекомендованою кореспонденцією, причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Таким чином, у звязку з неявкою відповідача, враховуючи надані обґрунтування позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобілю марки «Mеrsedes-Benz», д/н НОМЕР_2 встановлено, що вказаний автомобіль належить ОСОБА_2
З постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2007 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, вбачається, що 12.09.2007 року о 17 годині, ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Mazda», д/н НОМЕР_1 в районі 470 км. автошляху Київ-Одеса, не вибрала безпечну швидкість руху, не врахувала дорожню обстановку, не витримала безпечну дистанцію, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «Mеrsedes», д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, чим порушила вимоги п.п.12.1, 13.1 ПДР України. Зазначеною постановою ОСОБА_3 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.
Враховуючи доведеність факту спричинення позивачу шкоди винними діями відповідачки, суд вбачає наявність цивільно-правового делікту.
Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1187 ч.2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації за заподіяння моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд виходить з положення ст. 23 ч.1 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина друга ст. 23 ЦК України встановлює, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно ст. 23 ч.3 ЦК України, моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. Як регламентує ч.4 вказаної статті ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Суд вважає, що моральні страждання позивача полягають в стресі, нервових хвилюваннях, порушенням нормальних життєвих стосунків, які були викликані ДТП та завданим наслідками.
Однак, керуючись принципом виваженості, розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_3 - на користь позивача суму компенсації заподіяної моральної шкоди, що полягала сукупно у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих звязків, яких він зазнав у звязку із нервовим хвилюванням, повязаним з наслідками ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль в розмірі 500 гривень.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу відносяться, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, витрати на правову допомогу, та витрати, повязані з проведенням судових експертиз.
Судом встановлено, що вартість проведення автотоварознавчого дослідження для встановлення розміру матеріальної шкоди, спричиненої ДТП складає 225 гривень, що підтверджується актом прийому-передачі робіт з оцінки майна, крім того, при предявленні позову позивачем було сплачений судовий збір у розмір162 грн., витрати з ІТЗ у розмірі 30 гривень, що підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи, з чого випливає, що вартість сплачених судових витрат дорівнює 417 гривням.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 суму вартості заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 11 181грн. 31коп., компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 500грн. та судові витрати в розмірі 417грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (не6майнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р., суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Л.В. Жуган