Провадження № 22-ц/783/3025/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Щербая В.П.

з участю: відповідача ОСОБА_2 та її представника -

адвоката Жерухи Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа четверта Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа четверта Львівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, в якому просив на підставі ч.1 ст. 225 ЦК України визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, складений в користь ОСОБА_2.

Свій позов обґрунтовував тим, що він є сином померлого ОСОБА_6, який склав заповіт на корить відповідачки ОСОБА_2. Зазначає, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки його укладення мало місце тоді, коли батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі. Вказує, що він є єдиним спадкоємцем померлого за законом, проживає у Республіці Білорусь, з невідомих причин спілкування між ним та його батьком припинилось з початку 2014 року, про його смерть він дізнався від далеких родичів. Посилається на те, що його батько хворів та помер від обширного інфаркту в лікарні, а тому він не сприймав дійсність і не міг керувати своїми діями, чим скористалась відповідачка і вмовила його скласти заповіт на її користь. На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом при розгляді справи не досліджено тих обставин, що відповідачка не хотіла розмовляти з позивачем, відмовилась сказати позивачеві про обставини смерті його батька, не повідомила про смерть батька та про його могилу. Такі дії відповідачки дали підстави вважати, що через хворобу померлий не сприймав дійсність та не міг керувати своїми діями. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачка вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підставі.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є заповіт ОСОБА_6 від 11.06.2010р. складений в користь ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позову, суд правильно прийшов до висновку, що правові підстави для визнання заповіту недійсним з підстав ч.1 ст. 225 ЦК України відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 76 років помер ОСОБА_6 - батько позивача ОСОБА_4 (а.с. 13 - копія свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1).

За життя ОСОБА_6 11.06.2010р. склав заповіт на усе своє майно, в тому числі на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Заповіт посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Фурман Л.А. в приміщенні нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 677.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що відсутні будь-які фактичні дані, зовнішні обставини, які б дозволяли дійти до висновку, що ОСОБА_6 в момент складення і посвідчення заповіту знаходився в такому стані, коли він був нездатним розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З письмового пояснення державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори на адресу Сихівського районного суду м. Львова від 06.11.2014р. № 2034/01-16 вбачається, що заповіт ОСОБА_6 був посвідчений в приміщенні нотаріальної контори, в процесі спілкування нотаріуса із заповідачем ОСОБА_6 не виникло сумніві щодо його дієздатності. На заповіті ОСОБА_6 власноручно написав, що заповіт ним особисто прочитано вголос та підписано (а.с. 25).

Матеріалами справи підтверджується, що жодна із сторін не заявила клопотань про призначення судово-психіатричної експертизи, тому відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 145 ЦПК України правові підстави для призначення такої експертизи судом були відсутні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, в користь якої складено заповіт, проживала однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_6 протягом 15 років, що підтверджено актом ЛКП «Дім» від 06.11.2014р.; ОСОБА_6 надав ОСОБА_2 право розпоряджатись своїм пенсійним рахунком, що підтверджується довідкою ТВБВ № 10013/0289 ПАТ Державного ощадного банку України; згідно договору замовлення на організацію та проведення поховання від 28.04.2014р. відповідач ОСОБА_2 узяла на себе усі зобов'язання та витрати по похованню спадкодавця ОСОБА_6

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги про те, що відповідачка не хотіла з ним розмовляти, не повідомила про смерть батька, місцезнаходження могили, не впливають на дійсність заповіту.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк