2-4250/15 760/8807/15-ц
УХВАЛА

02 червня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

28.04.2015 позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

05.05.2015 відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями відбулося визначення судді з розгляду даної справи та 05.05.2015 матеріали позову отримані головуючим по справі.

02.06.2015 на вимогу ч.3 ст.122 ЦПК України судом отримана відповідь із адресно-довідкового бюро щодо підтвердження реєстрації відповідача в Солом`янському районі м. Києва. Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження по справі, приходжу до наступного висновку.

Так, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 9511,26 грн., проте всупереч п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України не зазначено ціну позову.

Згідно п.1 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується.

Також всупереч імперативним вимогам п. п. 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України позивач не викладає обставини, якими обґрунтовує свої вимоги і не зазначає доказів на їх підтвердження. Зокрема, позивачем не зазначено доказів на підтвердження того, що власниками квартири є відповідачі, оскільки надана лише довідка, яка підтверджує факт реєстрації в певному приміщенні, матеріали справи не містять посилань на докази, які свідчать про те, що відповідачі проживають в приміщенні та споживають певні послуги, не зазначені і докази наявності договірних відносин з боржником щодо надання житлово-комунальних послуг.

Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях і на цьому чітко акцентує увагу Європейський суд з прав людини, який зазначає в рішеннях Філіс проти Греції, Міцци проти Мальти, що право на звернення до суду не є абсолютним і особа, яка має намір ним скористатися повинна дотримуватися порядку, передбаченого національним законодавством конкретної держави.

В даному випадку процесуальний закон чітко вимагає від позивача зазначенення доказів на цій стадії, вже представлення яких можливе під час судового розгляду.

Дотримання вимог ст. 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали шляхом подачі позовної заяви у редакції, яка буде відповідати вимогам ст. 119 ЦПК України.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк