Справа № 307/1580/15-ц
Провадження № 2/307/1048/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 червня 2015 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Ніточко В.В. при секретарі Фера В.В., з участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу по договору позики. В позовній заяві зазначив, що згідно письмової розписки про отримання грошових коштів від 10 травня 2012 року, написаної відповідачем ОСОБА_3, останній отримав від нього у позику грошові кошти в сумі 1223 доларів США, які зобов'язався повернути у термін до 31 травня 2012 року. Однак, незважаючи на це, відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором позики не виконав і обумовлені грошові кошти в термін до 31 травня 2012 року не повернув та ухиляється від виконання свого зобов'язання по договору позики.
Його намагання повернути борг у відповідача виявилися марними і станом на 08 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 перед ним складає 25 343, 56 гривень.
Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 25 343, 56 гривень та судові витрати в сумі 253,44 гривень.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.
У відповідності до положень ст. 224 ЦПК України, враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти вирішення справи в заочному порядку, суд прийшов до висновку про ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних в ній доказів.
Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що 10 травня 2012 року між сторонами укладено договір позики, за якою позивач ОСОБА_2 передав відповідачу ОСОБА_3 в борг 1223,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 травня 2015 року еквівалентно 25 343,56 гривень, а відповідач зобов'язався повернути позику до 31 травня 2012 року, що стверджується письмовою розпискою відповідача ОСОБА_3 від 10 травня 2012 року (а.с. 4).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення суми позики є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми позики та сплати процентів.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В судовому засіданні встановлено, що в порушення умов договору позики від 10 травня 2012 року відповідач ОСОБА_3 не виконав належним чином зобов'язання по договору позики і станом на 08 травня 2015 року його заборгованість перед ОСОБА_2 складає 25 343, 56 гривень.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити і стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 25 343, 56 гривень боргу по договору позики та судові витрати в сумі 253,44 гривень.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. 625, 1046-1050 ЦК України, суд,
Позов - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 25 343 (двадцять п'ять тисяч триста сорок три) гривні 56 копійок боргу за договором позики, та 253 (двісті п'ятдесят три) гривні 44 копійки сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Тячівським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.В. Ніточко