АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Кабанченко О.А.,

при секретарі Багацькій М.М.

за участю: позивача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-ПОБУТ», третя особа: Територіальна державна інспекція з питань праці у м. Києві про стягнення заборгованості за заробітною платою, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування шкоди.

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом та згідно уточнених позовних вимог від 18.05.2015 року ставив питання про стягнення із TOB «ВД-ПОБУД» заборгованості за заробітною платою у розмірі 40 703,97 гривень, компенсації втрати частини середньої заробітної плати розмірі 431,86 гривень, також 15 000 гривень моральної шкоди та 177,02 грн. понесених додаткових витрат. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з травня 2012 року він був прийнятий на роботу в товариство на посаду юрисконсульта. У період з 3 травня 2012 року по 15 вересня 2014 року він вчасно отримував заробітну плату, проте починаючи з 15 вересня 2014 року відповідач не здійснив виплату середньої заробітної плати, вказуючи на те, що така виплата повинна здійснюватися із Державного бюджету України.

Однак враховуючи, що відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію» його з 20.06.2014 року було призвано на військову службу за частковою мобілізацією, то з урахуванням положень ст. 119 КЗпП України позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до TOB «ВЕП «ВД-ПОБУД» про стягнення заборгованості за заробітною платою, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування шкоди, було задоволено частково.

Стягнуто з TOB «ВЕП «ВД-ПОБУД» на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за період з 15.09.2014 року по 27.05.2015 року включно у розмірі 40 703,97 гривни та 431,86 гривни компенсації втрати частини середньої заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, а всього стягнуто - 41 135,83 гривень.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволені решти вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу де ставив питання про зміну рішення суду в частині розміру компенсації втрати частини середньої заробітної плати. Та просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини середньої заробітної плати у розмірі 11 016,70 гривень. Вказуючи при цьому на порушення судом норм матеріального права.

Позивач у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу.

Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про розгляд справи у судове засідання не з'явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи було встановлено, що позивач з 03.05.2012 року працює в ТОВ ВЕП «ВД-ПОБУД».

Згідно Указу Президента України №454 від 06.05.2014 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_3 з 20.06.2014 року призвано на військову службу за частковою мобілізацією. Наказом підприємства від 20.06.2014 року № 30 позивача увільнено від виконання посадових обов'язків на час часткової мобілізації на підставі ст. 119 КЗпП України.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь середньої заробітної плати за період з 15.09.2014 року по 27.05.2015 року включно у розмірі 40 703,97 гривень і 431,86 гривень - компенсації втрати частини середньої заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, виходив з того, що ОСОБА_3 за період проходження ним військової служби з 15.09.2014 року і по 27 травня 2015 року не здійснюється нарахування та виплата заробітної плати відповідачем. Хоча вимогами ст. 119 КЗпП України визначено, що на час виконання державних або громадських обов'язків, якщо за чинним законодавством України ці обов'язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) середнього заробітку.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди суд керувався ч. 1 ст.237-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вказуючи при цьому на те, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували нанесення йому діями відповідача моральних страждань чи порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя чи порушенні його соціальних стосунків.

На думку суду, також не підлягала до задоволення вимога щодо стягнення з відповідача 177, 02 гривень додатково понесених позивачем витрат, (відправка поштової кореспонденції, сплата судового збору) у зв'язку із її недоведеністю.

Беручи до уваги те, що апеляційна скарга не містить у собі доводів, щодо невідповідності висновків суду в частині задоволення вимог про стягнення розміру середньої заробітної плати, та відмови у задоволенні вимог щодо стягнення спричиненої моральної шкоди та понесених додаткових витрат, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не переглядається.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою апелянт вказував на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідачем у ході розгляду справи була надана довідка про середньоденну заробітну плату, яка складала за один робочий день 229,59 гривень. А відтак, на підставі розрахунку залученого до матеріалів справи заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті середньої заробітної плати за період з 15.09.2014 по день винесення рішення складала 40 7030,97 гривень. 18 травня 2015 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог з уточненням суми боргу по середній заробітній платі та розрахував (помилково) компенсацію втрати частини середньої заробітної плати у сумі 431.86 гривень. Одразу, 20 травня 2015 року позивач, виявивши арифметичну помилку у розрахунку компенсації втрати частини середньої заробітної плати, подав заяву з уточненим розрахунком компенсації втрати частини середнього заробітку, яка становить 11 016,70 гривень. Заява судом прийнята, але у судовому рішенні не відображена, судовим рішенням стягнута менша сума компенсації ані ж це передбачено законодавчо.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при постановленні судового рішення були допущені порушення норм матеріального права які призвели до постановлення неправосудного рішення в оскаржуваній позивачем частині.

З огляду на те, що позивачем при подачі 20 травня 2015 року заяви збільшення позовних вимог і заяви про відкликання заяви про збільшення позовних вимог від 18.05.20156 року був наданий розрахунок заборгованості, де механізм розрахування індексації компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати не відповідає механізму нарахування такої заборгованості визначеної у відповідності до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

А відтак, судом першої інстанції правомірно до стягнення була визначена сума, яка була розрахована позивачем при зверненні до суду у відповідності до зазначеного вище Порядку (а.с. 125 - 127).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: