УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка виступає в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора в особі Головного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_9 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка виступає в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, який посвідчений 12-ю Київською державною нотаріальною конторою від 16 січня 2003 року, №1с-53, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 07 серпня 2003 року, за реєстровим № 6296 в реєстровій книзі д. 267-118.

Мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їх батько ОСОБА_10, після смерті якого відкрилась спадщина, на ј частину квартири АДРЕСА_1. Після смерті батька вони звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за законом. Нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ѕ частини спірної квартири, які належали ОСОБА_11, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було подаровано ОСОБА_7 Вважали, що ОСОБА_10 не розумів значення своїх дій під час підписання договору дарування, оскільки був інвалідом І групи, потребував постійного стороннього догляду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано частково недійсним договір дарування ѕ частин квартири АДРЕСА_1, який укладений 16 січня 2003 року між ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_7, в частині дарування ОСОБА_10 ј частини квартири АДРЕСА_1. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Представник ОСОБА_4, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх змінити, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального права та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду, виходив з того, що сторонами оспорюваного правочину є не тільки їх батько ОСОБА_10, а і їх дідусь та бабуся ОСОБА_11 та ОСОБА_8 Позивачами не обґрунтовані вимоги щодо інших учасників правочину та на якій підставі вони просять визнати недійсним весь договір дарування, оскільки інші сторони договору не визнавалися недієздатними та були вільними в прийнятті рішення щодо розпорядження своєю власністю.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.В. Кафідова