Справа № 148/2571/15-ц
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2015 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі : судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

До Тульчинського районного суду звернувся ОСОБА_1 з скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що з скаржника на підставі виконавчого листа № АЕ-45 від 20.06.2002, стягувалися аліменти на користь ОСОБА_2, в рамках даного виконавчого провадження на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт.

Постановою державного виконавця від 05.03.2015, згаданий виконавчий лист повернуто стягувачеві, однак при цьому не вирішено питання про зняття арешту на майно ОСОБА_1

Скаржник звернувся до державного виконавця Галізи Ю.О. з заявою про зняття арешту, у звязку з чим йому надано відповідь, про відмову знятті арешту з посиланням на ст. 50, 60 ЗУ «Про виконавче провадження» та розясненням права звернутися до суду з даного питання.

Вказані обставини змусили ОСОБА_1звернутися до суду з скаргою на бездіяльність державного виконавця, просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Тульчинського РУЮ ОСОБА_3 про відмову у знятті арешту з нерухомого майна після завершення виконавчого провадження № 3524140. Зобов язати державного виконавця відділу ДВС Тульчинського РУЮ ОСОБА_3 зняти арешт з нерухомого майна, який накладений в рамках виконавчого провадження № 3524140.

Скаржник в судовому засіданні свої вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у заяві.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3О заперечив проти задоволення скарги ОСОБА_1 і надав суду письмові заперечення проти скарги, у яких зазначив, що відповідно до ст. 50, 60 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт з майна знімається тільки у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документу за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій) повернення виконавчого документу до суду або іншого органу який його видав, арешт накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження та за рішенням суду. Пункт 3.17 Інструкції з примусового виконання рішень, на який посилається у свої заяві скаржник, викладений ним не в повній мірі, а також вказав, що у постанові про повернення виконавчого документу не зазначив пункт щодо зняття арешту у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» і Інструкції з примусового виконання рішень.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання судове засідання не з'явилася, хоча була своєчасно належним чином повідомлена про дату, час і місце слухання справи, відомостей про причину своєї неявки до суду не надала.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд встановив, що на все нерухоме майно ОСОБА_1, на підставі постанови відділу ДВС Тульчинського РУЮ про відкриття виконавчого провадження № 9-438 від 09.06.2003, накладено арешт, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 26522858 від 17.03.2010 (а.с. 6).

Відповідно до постанови держаного виконавця ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві серії ВП № 3524140 від 05.03.2015, виконавче провадження закінчено і виконавчий лист № АЕ-45 від 20.06.2002, повернуто стягувачу (а.с. 5).

Також, згідно відповіді № 2600/3-25 від 09.11.2015, на заяву ОСОБА_1 начальник відділу ДВС Тульчинського РУЮ повідомив, що зняти арешт накладений на його нерухоме майно не можливо, оскільки виконавчий лист № АЕ-45 від 20.06.2002, повернуто стягувачу і з даного питання необхідно звернутися до суду (а.с. 7).

Крім того, стягувач у виконавчому провадженні по стягненню з ОСОБА_1 аліментів, ОСОБА_4 подала заяву у якій вказала, що не заперечує проти зняття арешту з нерухомого майне належного ОСОБА_1, заборгованість по виплаті аліментів станом на 02.11.2015 відсутня (а.с. 8).

Статтею 15 ЦК України, і ч. 1 ст. 3 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» від 07.07.1997 і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

На підставі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Аналогічної позиції притримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 1 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші

вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 3.17 «Інструкції з примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 , визначено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Так, згідно ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Необхідно зазначити, що повернення виконавчого документа стягувачеві є аналогічне закінченню виконавчого провадження, оскільки будь-які дії державним виконавцем після цього не здійснюються та не можуть здійснюватися, а саме виконавче провадження, фактично, закінчується.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За таких обставин суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки виконавче провадження закінчено і виконавчий лист № АЕ-45 від 20.06.2002, повернуто стягувачу, а тому невжиття державним виконавцем заходів щодо зняття арешту з майна скаржника є обмеженням порушенням його права власності.

На підставі викладеного і керуючись п. 3.17 «Інструкції з примусового виконання рішень», ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 383, 386 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 щодо зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1.

Зобовязати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 задовольнити вимоги скаржника та зняти арешт з нерухомого майна у виконавчому провадженні № 3524140.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Суддя: