Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/999/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Березій Ю. А.
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

03.06.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 6 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 57/2008/Б, згідно умов якого банк надав відповідачеві на споживчі потреби 14 000 гривень строком до 4 лютого 2011 року під 24 % річних.

6 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за яким останній зобов»язався солідарно відповідати перед банком за повне виконання зобов»язань за кредитним договором.

Посилаючись на порушення позичальником умов укладеного кредитного договору, належність виконання якого забезпечено порукою, позивач і просив стягнути з відповідачів солідарно на користь банку заборгованість станом на 18 листопада 2014 року в сумі 22 022,90 грн., яка складається із: загальної суми заборгованості за кредитом - 13 730 грн., відсотків за користування кредитом - 6 543,84 грн., штрафу - 1 749,06 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Маловисківського районного суду від 20 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що підставою для відмови у позові до ОСОБА_3 є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, а оскільки банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який передбачено умовами укладеного кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителя ОСОБА_4 про виконання зобов'язання, тому вони за договором поруки припинились.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначається, зокрема, що суд не з»ясував та не врахував того факту, що банк вже звертався до суду з позовом до відповідачів, але подальша доля розгляду позову не відома. До того ж неплатоспроможність банку з подальшим запровадженням в ньому тимчасової адміністрації є поважними причинами пропущення позовної давності.

У письмових запереченнях проти доводів апеляційної скарги відповідачі посилались, зокрема, на те, що у банку була можливість уникнути пропуску строку позовної давності та строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України. Твердження банку про звернення до них раніше до суду не відповідає дійсності, оскільки банк ні в судовому, ні в позасудовому порядку вимог до них ніколи не пред»являв. При цьому, до 20 листопада 2014 року банк був платоспроможним та міг звернутись до суду, а крім того, посилаючись на вимоги ст.82 ЦПК України, просити суд про відстрочення, звільнення від оплати судових витрат тощо.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явилися, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 6 лютого 2008 року між банком і відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 57/2008/Б на суму 14 000 гривень строком до 4 лютого 2011 року під 24 % річних ( а.с.4-7).

Належне виконання умов укладеного кредитного договору забезпечено порукою відповідача ОСОБА_4 згідно договору поруки від 6 лютого 2008 року ( а.с.10,11).

Пунктами 1.3 і 7.3 кредитного договору кредитні кошти надаються строком по 4 лютого 2011 року включно. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту та процентів, встановлених в графіку (п.2.5.1 договору).

Правильним є висновок суду, що у договорі сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, кінцевий строк повернення кредиту - до 4 лютого 2011 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - до дати, встановленої в графіку.

У постанові Верховного Суду України № 6-20цс14 від 19 березня 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, викладена правова позиція, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року.

Тому обґрунтованим є висновок суду про те, що початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Відповідачі надіслали до суду заяви щодо застосування позовної давності (а.с. 33-34, 41-43).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_3 згідно наданого позивачем розрахунку останній платіж сплатив 7 березня 2008 року, а банк звернувся до суду з позовом 20 листопада 2014 року, пропустивши строк позовної давності (а.с.1-3).

Тому грунтується на законі та доказах висновок суду про те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові до відповідача ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.559 ЦК України, п.3.3 договору поруки від 6 лютого 2008 року суд також дійшов правильного висновку про те, що банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який передбачено умовами укладеного кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителя ОСОБА_4 про виконання зобов'язання, тому вони за договором поруки припинились, про що зазначено і у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-155цс13 (постанова від 29 січня 2014 року).

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам і відповідно до ст.ст.526, 530, 629, 631, 1050, 252-255, 256-258, 261, 267 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка. Посилання у ній на те, що банк вже звертався до суду з позовом не грунтується на доказах та спростовується матеріалами справи (а.с. 19, 10-102).

Інші доводи скарги також не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а заочне рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: