Справа № 353/224/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2592/2015
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У. Ю.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: представника апелянта Рокетської С.В.

представника відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4-ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави, - за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приват Банк» на рішення Тлумацького районного суду від 13 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року представник ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд з зазначеним позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи, обґрунтувавши їх тим, що 15.01.2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитивний договір №9К, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти під процентну ставку та на строк визначений умовами договору. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між банком та ОСОБА_3 15.01.2007 року укладено договір застави рухомого майна предметом якого є автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1. У зв'язку з порушенням кредитних зобов'язань позичальником утворився борг в розмірі 87 984,37 доларів США, а тому банк просив звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Ухвалою Тлумацького районного суду від 24.09.2015 року закрито провадження в справі в частині заявлених позовних вимог про звернення стягнення на заставний автомобіль, належний ОСОБА_3 в рахунок стягнення заборгованості ОСОБА_4 за кредитною угодою №9К від 15.01.2007 року за період до 16.04.2009 року.

Рішенням Тлумацького районного суду від 13.10.2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині мотивувальної частини відмови, вважаючи її незаконною, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права представник ПАТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу.

Вказує, що відмова суду в позові в зв'язку з тим, що попереднім судовим рішенням вже стягнута кредитна заборгованість за договором, є неправильною. При ухваленні рішення від 04.06.2009 року Тлумацьким районним судом про звернення стягнення на предмет застави Кредитний договір №9К від 15.01.2007 року не розірвано, а тому відповідно о ст.599 ЦК України зобов'язання не припинились, бо належним чином не виконане. Крім того, відповідно до вищезазначеного рішення звернено стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, яка склалась станом на 16.04.2009 року, проте заборгованість до даного часу збільшилась. Рішення від 04.06.2009 року виконане не було, а тому проценти за користування кредитом продовжували нараховуватись на підставі стст.598,599,610,625-629, 1048 ЦК України. Вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Представник банку, просив змінити оскаржуване рішення в частині мотивування відмови в задоволенні позову щодо безпідставності нарахування процентів та пені після ухвалення судом рішення по справі, виключивши з мотивувальної частини рішення зазначену відмову у задоволенні позовної заяви ПАТ КБ «Приват Банк».

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає не повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Тлумацького районного суду від 04.06.2009 року уже вирішено питання про звернення стягнення на заставний автомобіль, належний ОСОБА_3 в рахунок стягнення заборгованості ОСОБА_4 за кредитною угодою №9К від 15.01.2007 року, автомобіль переданий представнику стягувача ЗАТ «Приват Банк» на зберігання, відсутні правові підстави вдруге звертати стягнення на те ж заставне майно.

Крім того, суд зробив висновок, що оскільки судовим рішенням вже достроково стягнута заборгованість з боржника шляхом звернення стягнення на заставне майно, то нарахування процентів та пені банком не ґрунтуються на нормах закону, оскільки строк договору закінчився, а між сторонами залишаються існувати лише невиконані зобов'язальні правовідносини, за невиконання яких позивач мав право на отримання сум передбачених ст.625 ЦК України. Вказане посилання представник банку просив виключити з мотиваційної частини рішення.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Переглядаючи доводи апеляційної скарги в оскаржуваній частині колегія вважає їх підставними і такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приват Банк» (тоді ЗАТ «Приват Банк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №9К від 15.01.2007 року, відповідно до якого банк надав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 30000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.01.2012 року. Відповідно до п. 7.1. кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №9К від 16.01.2007 ПАТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений Договір застави автотранспорту від 16.01.2007 року, предметом якого був автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1.

В зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань рішенням Тлумацького районного суду від 04.06.2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №9К від 15.01.2007 року на суму 22984,61 доларів США звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль. В рамках виконавчого провадження 21.10.2010 року Державним виконавцем Тлумацького РУЮ було описано, накладено арешт та передано представнику стягувача ОСОБА_6 вказаний автомобіль

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини рішення посилання на те, що нарахування відсотків та пені за кредитним договором №9К від 15.01.2007 року укладеним між ПАТ КБ «Приват Банк» (тоді ЗАТ «Приват Банк») та ОСОБА_4 після дострокового стягнення всієї заборгованості рішенням Тлумацького районного суду від 04.06.2009 року не ґрунтуються на нормах закону, як на підставу відмови в задоволенні позову.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,309,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» - задовольнити.

Рішення Тлумацького районного суду від 13 жовтня 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на те, що нарахування відсотків та пені за кредитним договором №9К від 15.01.2007 року укладеним між ПАТ КБ «Приват Банк» (тоді ЗАТ «Приват Банк») та ОСОБА_4 після дострокового стягнення всієї заборгованості рішенням Тлумацького районного суду від 04.06.2009 року не ґрунтуються на нормах закону.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

І.О. Максюта

Р.Й. Матківський