Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/570/15-ц
№ 2/733/300/15
Рішення
Іменем України
"30" квітня 2015 р.

Ічнянський районний суд Чернігівської області
у складі:
головуючого судді М.М.Головченко
при секретарі Ткаченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Встановив:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди. В позовній заяві вказала, що відповідно до аудиторського звіту Північно Східного територіального внутрішнього аудиту та фінансового контролю від 6.02.2015 року про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово господарської діяльності військової частини за період з 22.01.2013р. по 08.01.2015 року виявлено переплату грошового забезпечення дванадцяти колишнім військовослужбовцям в сумі 20114 грн.89 коп., яка виникла внаслідок невиконання вимог законодавства України. Нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, які на момент виплати були звільнені з військової служби і не виконували військового обов`язку , а тому сума утриманого податку з доходів фізичних осіб не повинна була компенсуватись, здійснив помічник командира військової частини-начальник фінансово-економічної служби майор ОСОБА_1 . Просить суд стягнути з відповідача на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 20114 грн.89 коп., а також судові витрати при поданні позову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовільнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні в задоволенні позову просив суд відмовити посилаючись на те, що звільнені військовослужбовці на момент набуття права на вихідну допомогу та додаткових видів грошового забезпечення виконували військовий обов`язок, вихідна допомога при звільненні є складовою частиною грошового забезпечення, а тому на них поширюється дія чинного законодавства. Несвоєчасна виплата звільненим військовослужбовцям грошового забезпечення не повиння позбавляти їх права на компенсацію утриманого податку з доходів фізичних осіб.
В судове засідання призначене на 30.04.2015 року відповідачОСОБА_1 не з`явився, надавши заяву щодо закінчення розгляду справи в його відсутності.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні старшим інспектором відділу аудиту в бюджетній сфері Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю Омельянюк В.В. було проведено дослідження окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 22.01.1013 по 8.01.2015 року, за результатами якого складено аудиторський звіт від 6.02.2015 року № 234/1/31/6 ( а. с. 6-9).
Під час аудиторського дослідження було встановлено, що дванадцяти колишнім військовослужбовцям було виплачено грошове забезпечення та безпідставно компенсовано утриманий з нього податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 20114 грн. 89 коп. вже після виключення їх із списків особового складу військової частини. При цьому, фінансові зобов`язання реєструвались у державній казначейській службі після звільнення військовослужбовців, в день проведення розрахунків, внаслідок чого було втрачено фінансових ресурсів на вказану суму. В зв`язку з виявленими порушеннями командуванню військової частини рекомендовано прийняти рішення за фактом переплат.
Однак суд не погоджується з висновками аудиторської перевірки щодо вчинених переплат при виплаті грошового забезпечення звільненим військовослужбовцям та вважає їх такими, що суперечать нормам законодавства.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-Х11.
Відповідно до вказаного Закону встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавок, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюється Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до Законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховуючи характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Пунктом 168.5 ст. 168 Податкового Кодексу України визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально - виконавчої служби України, Державної служби спеціально зв`язку та захисту інформації України, Державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
З матеріалів справи вбачається, що дванадцяти особам (перелік яких зазначено у додатку до аудиторського звіту а. с. 10) військовою частиною виплачувалась вихідна допомога при звільненні та грошове забезпечення відповідно до Закону № 2011-Х11, при цьому утриманий податок з доходів фізичних осіб у відповідному розмірі був компенсований, що підтверджується витягами з наказів та документами бухгалтерського обліку ( а. с. 11- 41).
Суд вважає, що вихідна допомога при звільненні є складовою частиною грошового забезпечення, яке виплачується військовослужбовцям у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби. Звільнені військовослужбовці на момент набуття права на допомогу виконували військовий обов`язок і на них поширювалася дія п. 168. 5 Податкового Кодексу України.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що критерієм для визначення питання компенсації утриманого податку з доходів фізичних осіб в даному випадку є ідентифікація виплаченого доходу як грошового забезпечення в зв`язку з виконанням обов`язків несення служби. А у разі якщо виплачені суми є сумами грошового забезпечення, то компенсація утриманого з них податку повинна здійснюватись незалежно від того чи вони здійснені в день звільнення чи пізніше. Несвоєчасна виплата ( не в день звільнення) військовою частиною визначеним особам вихідної допомоги, а також грошового забезпечення не повинна позбавляти останніх передбаченого законодавством права на компенсацію утриманого податку з доходів фізичних осіб.
Окрім того, як вбачається з акту службового розслідування щодо впровадження рекомендацій та прийняття рішення відповідно до аудиторського звіту встановлено, що несвоєчасна виплата грошового забезпечення відбулася не з вини фінансового органу військової частини коли військовослужбовці були звільнені і втратили свій статус, однак на момент нарахування грошового забезпечення вони виконували військовий обов`язок і мали право на повну компенсацію втрат доходів, а посилання на роз`яснення Державної податкової Служби України від 2.08.2012 року за своєю правовою природою не є правовим актом. З чим погоджується і суд оскільки відповідач ОСОБА_1 . Статуту внутрішньої служби Збройних сил України і посадової інструкції щодо компенсації втрат доходів військовослужбовцям не порушував.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою яка її завдала. Однак виходячи з вищевикладеного суд вважає, що при компенсації втрат доходів військовослужбовцям ніякої шкоди військовій частині не нанесено, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити .
Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.. 1166 ЦК України, Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ст.. 88 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, суд
В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 20114 грн. 89 коп. відмовити.
На рішення на протязі десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга в Чернігівській апеляційний суд через Ічнянський районний суд.

Суддя М. М. Головченко