Номер провадження: 22-ц/785/4599/15
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Процик М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до фермерського господарства «Дінекс-Агро» третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фермерського господарства «Стоянов А.А.» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою представника фермерського господарства «Дінекс-Агро» Леснічевського Руслана Григоровича на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.03.2015 року ,-

встановила:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 04 січня 2011 року вона уклала з фермерським господарством «Стоянов А.А.» договір оренди земельної ділянки площею 4,09 га, право власності на яку підтверджено державним актом серії РІ №452009 на підставі рішення 22 сесії Новопокровської сільської ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 09 жовтня 2001 року за № 77. Разом із тим вона уклала договір оренди з відповідачем під впливом інформації про те, що фермерське господарство «Стоянов» неспроможне виконувати свої обовязки, який вважає підставою для визнання договору недійсним.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.03.2015 року позов задоволено. Визнано договір оренди земельної ділянки, укладений 01 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки площею 4,09 гектари.

Не погоджуючись з рішенням суду представник фермерського господарства «Дінекс-Агро» Леснічевський Р.Г. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушеня судом норм процесуального та не правильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того що, на час укладення позивачем 01 вересня 2014 року договору оренди, з відповідачем під впливом інформації про те, що фермерське господарство «Стоянов А.А.» неспроможне виконувати свої обовязки, земельна ділянка знаходилась у використанні третьої особи, договір з якою розірвано не було. Строки дії вказаного договору не закінчились, відсутні докази неналежного використання земельної ділянки з боку фермерського господарства «Стоянов А.А., право орендодавця-позивача на укладення нового договору оренди без розірвання існуючого не передбачено, а тому з посланням на Закон України «Про оренду землі» дійшов висновку про задоволення позову.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 4,09 га на території Новопокровської сільської ради Одеської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 19.02.2002 року (а.с.13). 04 січня 2011 року між позивачем та третьою особою було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки (а.с.8-10). 01 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.67,68).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на не надав належної оцінки тому, що підставою позову для визнання недійсним договору оренди землі було доводи про введення в оману щодо обставин, які мають істотне значення, введення відповідачем в оману щодо прав та обовязків за договором, тобто ст. 230 ЦК України.

Згідно приписам ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо одна сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існуванню.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим в порушення вищезазначених норм, позивача не надав жодного доказу факту введення її в оману щодо обставин, які мають істотне значення та сам факт обману.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України апеляційний суд в межах своїх повноважень приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову задоволенні позову у звязку з недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303,307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скарг представника фермерського господарства «Дінекс-Агро» Леснічевського Руслана Григоровича задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.03.2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задовленні позову ОСОБА_2 до фермерського господарства «Дінекс-Агро» третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фермерського господарства «Стоянов А.А.» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: Є.С.Сєвєрова

М.В.Процик

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Процик М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до фермерського господарства «Дінекс-Агро» третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фермерського господарства «Стоянов А.А.» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою представника фермерського господарства «Дінекс-Агро» Леснічевського Руслана Григоровича на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.03.2015 року ,-

встановила:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 04 січня 2011 року вона уклала з фермерським господарством «Стоянов А.А.» договір оренди земельної ділянки площею 4,09 га, право власності на яку підтверджено державним актом серії РІ №452009 на підставі рішення 22 сесії Новопокровської сільської ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 09 жовтня 2001 року за № 77. Разом із тим вона уклала договір оренди з відповідачем під впливом інформації про те, що фермерське господарство «Стоянов» неспроможне виконувати свої обовязки, який вважає підставою для визнання договору недійсним.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.03.2015 року позов задоволено. Визнано договір оренди земельної ділянки, укладений 01 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки площею 4,09 гектари.

Не погоджуючись з рішенням суду представник фермерського господарства «Дінекс-Агро» Леснічевський Р.Г. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушеня судом норм процесуального та не правильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того що, на час укладення позивачем 01 вересня 2014 року договору оренди, з відповідачем під впливом інформації про те, що фермерське господарство «Стоянов А.А.» неспроможне виконувати свої обовязки, земельна ділянка знаходилась у використанні третьої особи, договір з якою розірвано не було. Строки дії вказаного договору не закінчились, відсутні докази неналежного використання земельної ділянки з боку фермерського господарства «Стоянов А.А., право орендодавця-позивача на укладення нового договору оренди без розірвання існуючого не передбачено, а тому з посланням на Закон України «Про оренду землі» дійшов висновку про задоволення позову.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 4,09 га на території Новопокровської сільської ради Одеської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 19.02.2002 року (а.с.13). 04 січня 2011 року між позивачем та третьою особою було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки (а.с.8-10). 01 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.67,68).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на не надав належної оцінки тому, що підставою позову для визнання недійсним договору оренди землі було доводи про введення в оману щодо обставин, які мають істотне значення, введення відповідачем в оману щодо прав та обовязків за договором, тобто ст. 230 ЦК України.

Згідно приписам ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо одна сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існуванню.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення

обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману

повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим в порушення вищезазначених норм, позивача не надав жодного доказу факту введення її в оману щодо обставин, які мають істотне значення та сам факт обману.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України апеляційний суд в межах своїх повноважень приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову задоволенні позову у звязку з недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303,307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника фермерського господарства «Дінекс-Агро» Леснічевського Руслана Григоровича задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.03.2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задовленні позову ОСОБА_2 до фермерського господарства «Дінекс-Агро» третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фермерського господарства «Стоянов А.А.» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: Є.С.Сєвєрова

М.В.Процик