Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ATTIC» ЛТД (далі - ТОВ «ATTIC» ЛТД), про стягнення заборгованості з поручителя, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 12 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ТОВ «ATTIC» ЛТД був укладений кредитний договір № 134/08, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у розмірі 1 400 000 дол. США у порядку та на умовах, визначених договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки від 12 травня 2008 року № SU-1/134/08, відповідно до умов якого ОСОБА_3 поручився перед позивачем за виконання зобов'язань ТОВ «ATTIC» ЛТД за кредитним договором від 12 травня 2008 року. У зв'язку із систематичним порушенням ТОВ «ATTIC» ЛТД своїх зобов'язань за кредитним договором, 24 березня 2011 року позивачем була направлена вимога на адресу відповідача про погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишилася без виконання. З огляду на зазначене, банк просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 462 178,44 доларів США.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, підстав для поновлення якого судом не встановлено.

Залишаючи рішення без змін, апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що позивачем пред'явлено позов з пропуском шестимісячного строку від дня настання строку основного зобов'язання, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилася.

Проте погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами установлено, що 12 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ТОВ «ATTIC» ЛТД був укладений кредитний договір № 134/08, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у розмірі 1 400 000 дол. США у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2.2 вказаного кредитного договору в редакції додаткової угоди № 5 строк повернення кредиту встановлено не пізніше 11 травня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір поруки від 12 травня 2008 року № SU-1/134/08, відповідно до умов якого відповідач поручився перед позивачем за виконання ТОВ «ATTIC» ЛТД своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 03 липня 2012 року заборгованість за кредитним договором складає 1 462 178,44 доларів США.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 23 липня 2012 року було відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, третя особа - ТОВ «АТТІС» ЛТД про стягнення заборгованості з поручителя, з копії ухвали вбачається, що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 19 липня 2012 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2013 року зазначену позовну заяву ПАТ «Універсал Банк» залишено без розгляду.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до абз. 2 п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5 при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Відмовляючи у задоволенні позову , апеляційний суд виходив з того, що строк виконання основного зобов'язання настав 11 травня 2013 року, а банк звернувся з позовом до поручителя лише 15 листопада 2013 року, отже з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими, а отже суд першої інстанції застосував норму права, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

Вирішуючи справу, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України, змінивши правове обґрунтування рішення, помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін, а отже, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук Судді:В.І. Амелін