У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю позивачки, відповідача та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 30 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частини садиби, яка є спільним сумісним майном подружжя, та її поділ у натурі,

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частини садиби, яка є спільним сумісним майном подружжя, та її поділ у натурі.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 19 жовтня 2015 року на підставі заяви позивачки судом було вжито заходів забезпечення її позову шляхом: заборони відповідачу вчиняти дії з проведення робіт по переобладнанню, переплануванню, зміні зовнішнього вигляду приміщення, добудови, перебудови, реконструкції та інших робіт щодо будинку АДРЕСА_1, загальною площею 114 кв. м; заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо зміни замків у вхідних дверях, демонтажу вікон, встановлення аудіо- та відеонагляду у зазначеному будинку; заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо перешкоджання ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживати у цьому будинку.

Оскаржуваною ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 30 жовтня 2015 року заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 19 жовтня 2015 року, скасовано.

В поданій апеляційній скарзі позивачка посилалася на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про можливість скасування заходів забезпечення її позову, які були вжиті ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 19 жовтня 2015 року.

Відповідач постійно погрожує їй насильством, наніс тілесні ушкодження її батькові, не дозволяє їй із малолітнім сином проживати у спірному житловому будинку, замінивши замок у вхідних дверях, зруйнував систему водопостачання будинку, погрожує вчинити інші неправомірні дії щодо спірного помешкання з метою неможливості подальшого його використання. Можливі неправомірні дії, які відповідач може вчинити щодо будинку, можуть призвести до його погіршення чи навіть знищення будинку.

Покликаючись на ці обставини, позивачка ухвалу місцевого суду вважала незаконною та необґрунтованою і просила апеляційний суд її скасувати та постановити у справі нову ухвалу про задоволення її заяви про забезпечення позову.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 ухвалу місцевого суду вважав законною та обґрунтованою і просив апеляційний суд залишити її без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З поданої позивачкою позовної заяви та інших виділених матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу сторони не досягли між собою згоди щодо володіння, користування та розпорядження спірним майном. У зв'язку із цим між ними виникли неприязні стосунки, що підтверджується неодноразовими зверненнями позивачки до правоохоронних органів (а. с. 7-14).

Предметом спору між позивачкою і відповідачем є садиба (земельна ділянка з розташованим на ній житловим будинком), яка знаходиться на АДРЕСА_1.

Позивачкою не пред'явлено до відповідача позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спірними житловим будинком і земельною ділянкою, а також не надано суду доказів про те, що відповідач проводить роботи з переобладнання, перепланування, зміни зовнішнього вигляду, добудови, перебудови, реконструкції спірного житлового приміщення тощо.

Як видно зі справи, позивачка звернулася до відповідача із даною позовною заявою, в якій просить суд вирішити її з відповідачем спір з приводу володіння, користування та розпорядження нерухомим майном шляхом визнання за нею права власності на певну його частину та шляхом його розподілу між сторонами в натурі.

У справі немає підстав для висновку про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення пред'явленого ОСОБА_1 до відповідача позову.

Що ж стосується інших осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які не беруть участі у даній справі, то вони будь-яких позовних вимог до ОСОБА_2 взагалі не пред'являли.

У зв'язку з цим місцевий суд, на переконання колегії суддів, законно й обґрунтовано скасував заходи забезпечення позову, які були вжиті ним ухвалою від 19 жовтня 2015 року.

На думку апеляційного суду, всі спірні питання між сторонами з приводу володіння, користування та розпорядження садибою (земельною ділянкою і житловим будинком) на АДРЕСА_1 повинні бути вирішені судом шляхом ухвалення судового рішення по суті їхнього спору, а не шляхом вжиття заходів забезпечення позову, які є тимчасовими і не вирішують наявного між сторонами спору по суті.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів підстав для скасування постановленої місцевим судом ухвали про скасування заходів забезпечення позову у справі та задоволення поданої позивачкою апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 311-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: