Справа № 190/738/15-ц
Провадження №2/190/382/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м.П"ятихатки

П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого-судді Резніченка М.С.,

за участі секретаря

судового засідання Москалець А.В.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в:

13.05.2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що будинок АДРЕСА_1 належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 23.12.2014 р.. Він проживає в будинку разом з дружиною. Згодом йому стало відомо, що в будинку зареєстрований ОСОБА_3, який був співмешканцем попередньої власниці будинку, але в будинку не проживає більше двох років, виїхав на постійне місце проживання до матері в смт. Вишневе П'ятихатського району. В будинку речей ОСОБА_3 не зберігає, кореспонденція на його ім'я не надходить. В добровільному порядку зніматися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, що створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю. Просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком, зняти його з реєстраційного обліку.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштове повідомлення про вручення судової повістки, довідки про доставку SMS-повідомлень, в судове засідання не з'явився повторно, причини неявки суду не повідомив.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та земельними ділянками, посвідченого 23 грудня 2014 року П'ятихатською державною нотаріальною конторою за № 1-681 в реєстрі, є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 31486630) від 23.12.2014 р., технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 6, 7-8, 13-15).

Відповідно до п. 1.5 Договору дарування від 23.12.2014 р. дарувальник ствердив, що на момент його укладення житловий будинок з господарськими будівлями та земельними ділянками не перебуває під арештом чи забороною, щодо них не ведуться судові спори, вони не заставлені, у податковій заставі не перебувають, відносно них не укладено будь-яких договорів відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса вони не використовуються. Треті особи не мають прав на житловий будинок з господарськими будівлями за земельних ділянок.

Згідно адресної довідки П'ятихатського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, довідки П'ятихатської міської ради від11.03.2015 р., витягу з домової книги ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 04 липня 2001 р. (а.с. 9-11, 29).

З акту від 22.04.2015 р. йдеться, що акт складений депутатом П'ятихатської міської ради Бабич О.М. у присутності сусідів-свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_3Є більше двох років не проживає в будинку АДРЕСА_1. В будинку фактично проживає сім'я з 2-х осіб ОСОБА_2.і ОСОБА_7 (а.с. 12).

Статтею 41 Конституції України гарантовано право володіти і користуватися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Положення ст.ст. 316, 321 ЦК України визначають право власності особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб і це право є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 319 цього Кодексу передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено також і право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказані правовідносини регулюються ще і Житловий кодексом. Відповідно до ст.. 107 ч. 2 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що належить йому, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є членом сім'ї позивача, не набув право проживання у житловому приміщенні, зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку. Однак, реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням у добровільному чи примусовому порядку.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, оскільки відповідач не проживає у будинку АДРЕСА_1, який належить позивачу на праві власності, більше шести місяців, тому втратив право на користування ним з дня вибуття, до ухвалення судового рішення не знявся з реєстраційного обліку.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 107 ч. 2, 156 ч. 1 ЖК України, ст..ст. 16, 316, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, зі зняттям його з реєстраційного обліку по АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя М.С.Резніченко