Справа № 645/2000/15-ц
Провадження № 2/645/1202/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 червня 2015 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Федорової О.В.,
при секретарі судового засідання Петленко І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом:
треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фрунзенський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області;
Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Виконавчого комітету Харківської міської ради
про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Фрунзенський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Виконавчого комітету Харківської міської ради, в якому просив суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, та зняти їх з реєстрації.
В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2007 року, укладеного між громадянкою В'єтнаму ОСОБА_3 та громадянином В'єтнаму ОСОБА_1, який посвідчений приватним нотаріусом ХМУЮ Лавандою Н.О. На час укладення вказаного Договору купівлі-продажу в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані власниця ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_2, та їх неповнолітні діти ОСОБА_4, ОСОБА_5. Після продажу квартири відповідачі домовились з позивачем, що за першою вимогою знімуться з реєстрації за вищевказаною адресою. У 2013 році відповідачі терміново за сімейними обставинами виїхали до В'єтнаму, повертатись до України не збираються. З часу від'їзду відповідачі не користуються квартирою, не сплачують за комунальні послуги. У зв'язку з тим, що відповідачі з реєстрації не знялися позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.
В судовому засідані представник позивача ОСОБА_6 який діє на підставі довіреності, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією за місцем реєстрації, які повернулись на адресу суду з відміткою поштової установи: «за закінченням терміну зберігання».
У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Фрунзенський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Виконавчого комітету Харківської міської ради правом на участь представника в судовому засіданні не скористалися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судових повісток.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивачі не заперечували проти такого вирішення справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, суд вважає необхідним зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 52,6 кв. м., житловою площею 30,1 кв. м., належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2007 року, укладеного між громадянкою В'єтнаму ОСОБА_3 та громадянином В'єтнаму ОСОБА_1, який посвідчений приватним нотаріусом ХМУЮ Лавандою Н.О. Право власності зареєстровано за ОСОБА_1 у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 12941023. (а.с. 5-8).
На час укладення вказаного Договору купівлі-продажу в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані власниця ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_2, та їх неповнолітні діти ОСОБА_4, ОСОБА_5.
Згідно довідки ОСББ "Епоха" № 903 від 26.02.2015 року та відомостей відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Харківській області від 27.04.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до цього часу зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2007 року за адресою: АДРЕСА_1, не проживають, комунальні послуги не сплачують, квартирою не цікавляться.
Згідно довідки Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області № 62/2591 від 29.05.2015 року, будь яких заяв та повідомлень від громадян СРВ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області не надходило.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є сусідами позивача, повідомили суду що відповідачі з 2013 року у квартирі АДРЕСА_1 не мешкають, оскільки влітку 2013 року всією сім'ю поїхали на постійне місце проживання до В'єтнаму.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтею 71 ЖК України встановлюється шестимісячний строк збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім громадянином.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивачами квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою.
Що стосується вимог про зняття відповідачів з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивачів у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу.
За усною заявою представника позивача, судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити частково.
Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, квартирою АДРЕСА_1 визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачами, які не приймали участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя Федорова О.В.