Справа № 2-4934/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шаховніної М. О. ,

при секретарі Карпенко Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «Геодинаміка - Крим», треті особи - Департамент будівництва та житлового забезпечення (головне управління житлового забезпечення) Київської міської державної адміністрації, комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Кримське республіканське підприємство «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації», Лучистівська сільська рада Алуштинської міської ради Автономної Республіки Крим, ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсними та скасування свідоцтв, витребування майна, виселення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим», треті особи - Департамент будівництва та житлового забезпечення (головне управління житлового забезпечення) Київської міської державної адміністрації, комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Кримське республіканське підприємство «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації», Лучистівська сільська рада Алуштинської міської ради Автономної Республіки Крим, ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсними та скасування свідоцтв, витребування майна, виселення.

Свої вимоги мотивує тим, що з 17 липня 1993 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 26 березня 2009 року.

Зазначила, що у період шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя ними було придбано наступне майно: будівлю рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4, буд., вартістю 90 170 гривень; квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 150,6 кв.м., вартістю 2 821 943 гривні; гаражний бокс АДРЕСА_3 вартістю 249 537 гривень; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 155,5 кв.м. вартістю 3 490 042 гривні.

У позові позивачка вказує, що 26 січня 2009 року рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» до складу учасників товариства введені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 У даному рішенні зазначено про внесення ОСОБА_1 до статутного фонду будівлі рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4, а також квартири АДРЕСА_1, гаражного боксу АДРЕСА_3. Також в рішенні зазначено про внесення ОСОБА_2 до статутного фонду товариства квартири АДРЕСА_2. Позивачка не мала наміру вносити та ніколи не вносила нерухоме майно до статутного фонду вищевказаного господарського товариства, її підписи на рішенні загальних зборів та актів прийому-передачі майнових внесків від 26 січня 2009 року є підробними. Також позивачка не надавала згоди чоловікові на вчинення подібних дій. У подальшому на вищевказане майно було видано свідоцтва про право власності на імя товариства. Про вказані дії позивачці стало відомо після розірвання шлюбу з відповідачем. За фактом підробки підпису ОСОБА_1 у зазначених вище документах та за фактом протиправного заволодіння майном Подільським РУГУ МВС України в м. Києві порушено дві кримінальні справи. Підробка підписів позивачки підтверджується висновками судових почеркознавчих експертиз.

Постановою Вищого Господарського суду України від 20 квітня 2011 року рішення загальних зборів учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» від 26 січня 2009 року визнано недійсним.

Посилаючись на те, що акт прийому-передачі майнових внесків учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим», керівником якого є відповідач ОСОБА_2, свідоцтва про право власності на майно, видані товариству є недійсними, позивачка просила визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вищезазначене майно; в порядку поділу майна визнати за нею право власності на 1/2 частину будівлі рекреаційного призначення, квартиру АДРЕСА_1 та гаражний бокс АДРЕСА_3, а за ОСОБА_2 визнати право власності на 1/2 частину будівлі рекреаційного призначення, квартиру АДРЕСА_2; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію різниці у вартості частки у спільному майні у розмірі 418 562 гривні; вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1. Також позивачка просила визнати недійсними на підставі ст.ст. 203, 205, 215 ЦК України свідоцтво про право власності на будівлю рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4, видане 16.03.2009 року, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане 23.07.2009 року, свідоцтво про право власності на гаражний бокс АДРЕСА_3, видане 23.07.2009 року, свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, видане 23.07.2009 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2014 року про часткове задоволення позову скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У судовому засіданні 08 червня 2015 року представники позивача надали заяву про уточнення позовних вимог, в якій просили щодо скасування свідоцтв, поділу спільного майна подружжя, визнання за кожним права власності та стягнення компенсації, просили витребувати у ТОВ «Геодинаміка-Крим» будівлю рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4 та гаражний бокс АДРЕСА_3, виселити ТОВ «Геодинаміка-Крим» з будівлі рекреаційного призначення.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог (т. 7 а.с. 96-102).

Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши пояснення представників позивачів, представника відповідачів та третьої особи ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 17 липня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу (а.с. 16 т.1).

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 26 березня 2009 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 17 т.1). 30 червня 2009 року Залізничним відділом актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.18 т.1).

Як вбачається з договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Авдієнком В.В., зареєстровано в реєстрі за №1930, ОСОБА_2 купив чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 155,5 кв.м. (а.с. 10-11 т.1).

27 липня 2006 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу Лимаренко О.В. (зареєстровано в реєстрі за № 2346), ОСОБА_1 прийняла у власність будівлю рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4. (а.с. 148-151 т.1).

На підставі свідоцтва про право власності від 19 вересня 2007 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (а.с.29 т.1), квартира АДРЕСА_1 загальною площею 150,6 кв.м. належить ОСОБА_1.

19 вересня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації видано свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на гаражний бокс АДРЕСА_3 (а.с. 217 т. 1).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за час шлюбу стронами було набуто наступне майно:

- будівля рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4, вартістю 90 170 гривень;

- квартира АДРЕСА_1, загальною площею 150,6 кв.м., вартістю 2 821 943 гривні;

- гаражний бокс АДРЕСА_3 вартістю 249 537 гривень;

- квартира АДРЕСА_2 загальною площею 155,5 кв.м. вартістю 3 490 042 гривні.

Загальна вартість спільно придбаного майна становить 6 651 692 гривні.

Таким чином, спірне майно було придбане сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів того, що це майно набуте за кошти, які належали одному із подружжя матеріали справи не містять.

23 січня 2009 року рішенням зборів учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» (а.с. 152 т.1) в склад учасників товариства введено ОСОБА_2, затверджено його внесок у статутний капітал товариства у виді квартири АДРЕСА_2 за згодою дружини ОСОБА_1 Також в склад учасників товариства введено ОСОБА_1, затверджено її внесок у статутний капітал товариства у виді квартири АДРЕСА_1, гаражного боксу АДРЕСА_3, будівлі рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4. за згодою чоловіка ОСОБА_2

У протоколі загальних зборів учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» від 26.01.2009 року (а.с. 20-21 т.1) зазначено, що ОСОБА_2 призначено на посаду директора товариства, збільшено статутний капітал товариства до 1 000 000 гривень, розподілено частки учасників у статутному капіталі товариства в рівних частинах між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а також зазначено про внесення нерухомого майна до статутного капіталу в рахунок своїх вкладів ОСОБА_1 вищевказаної будівлі рекреаційного призначення, квартири АДРЕСА_1 та гаражного боксу АДРЕСА_3, а ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до акту прийому-передачі майнових внесків учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» від 26.01.2009 року (а.с.19 т.1) учасники передали до статутного капіталу товариства, а директор ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» прийняв майнові вклади: від ОСОБА_1 - будівлю рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4, квартиру АДРЕСА_1, гаражний бокс АДРЕСА_3, та від ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_2.

23 липня 2009 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» (а.с.206 т.1) та на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 28 т.1).

23 липня 2009 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації видано свідоцтво про право власності на гаражний бокс АДРЕСА_3 Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» (а.с. 218 т. 1).

26 лютого 2009 року Лучистівською сільською радою м. Алушта Автономної Республіки Крим у звязку з внесенням в статутний капітал ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» майна винесено рішення № 17 про оформлення права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» на будівлю рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4 (а.с. 156 т.1).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.03.2009 року, виданого виконавчим комітетом Лучистівської сільської ради м.Алушта Автономної Республіки Крим на підставі рішення виконавчого комітету Лучистівської сільської ради від 26.02.2009 року за №17, будівля рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4. належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» на праві приватної власності (а.с. 158 т.1).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними (ті самі особи (особа) або правонаступники) і об'єктивними (предмет спору, предмет доказування) межами, за якими сторони чи інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом у рішенні в такій справі факти і правовідносини.

Постановою Вищого Господарського суду України від 20.04.2011 року за №2-3/2742-2010, залишеною без змін Постановою Верховного Суду України від 05 грудня 2011 року, (т. 4 а.с.105-109) рішення загальних зборів учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» від 26 січня 2009 року в частині збільшення статутного капіталу товариства, про порядок формування часток нових учасників у статутному капіталі товариства, про затвердження статуту товариства у новій редакції та про призначення на посаду директора товариства ОСОБА_2 визнано недійсним (а.с. 214-216 т.2).

Суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що протокол від 26 січня 2009 року є чинним і ніким не оспорювався, оскільки рішення загальних зборів від 26 січня 2009 року оформлене протоколом, а сам протокол не можна визнати недійсним.

Оскільки рішення загальних зборів учасників ТОВ «Науково-виробничий центр «Геодинаміка-Крим» від 26.01.2009 року в частині збільшення статутного капіталу товариства, про порядок формування часток нових учасників у статутному капіталі товариства, про затвердження статуту товариства у новій редакції та про призначення на посаду директора товариства ОСОБА_2 є недійсним, то видані на підставі такого рішення свідоцтва про право власності товариства на майно, яке ніби-то було внесено до статутного капіталу, також мають бути скасовані.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право власності суд вважає, що слід відмовити у цій частині виходячи з наступного.

Позивачка у позовній заяві, посилаючись на норми ст. 203, 215 ЦК України просила визнати недійсними свідоцтва про право власності на спірне майно подружжя.

Положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, на які посилалась позивачка, застосовуються до правочинів. Свідоцтво про право власності не є правочином. Це є документ, який видається на підставі правочину, а тому до даних правовідносин не можливо застосовувати дані положення.

За правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. До таких документів слід відносити рішення органів державної влади, свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер тощо).

Зазначене визначено в узагальненні Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України.

У ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України зазначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюбний договір сторонами не укладався, про наявність домовленостей між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо поділу майна доказів суду не надано.

Загальна вартість спільно придбаного сторонами майна становить 6 651 692 грн. 00 коп.

Враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, відсутність домовленості між ними та шлюбного договору щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього у разі поділу майна, а також за відсутності підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя шляхом збільшення частки майна позивача та/або відповідача, суд приходить до висновку, що розмір часток сторін у праві спільної сумісної власності є рівними, а отже, кожному з подружжя має бути виділено у власність майно вартістю 3 325 846 гривень.

Позивачка просить виділити їй 1/2 частину будівлі рекреаційного призначення, квартиру АДРЕСА_1 та гаражний бокс АДРЕСА_3. Загальна вартість цього майна становить 3 116 565 гривень, що на 209 281 гривню менше вартості частки у спільному майні.

Відповідачу позивачка просить виділити 1/2 частину будівлі рекреаційного призначення та квартиру АДРЕСА_2. Загальна вартість цього майна становить 3 535 127 гривень, що на 209 281 гривню більше вартості частки у спільному майні.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Грошову компенсацію позивачка просила присудити їй, оскільки за запропонованим нею варіантом поділу майна у власність відповідача підлягає передачі майно більшою вартістю ніж залишалось в її власності.

У такому випадку положення ст. 71 СК України про внесення грошової суми на депозит суду застосуванню не підлягають.

Оскільки вартість майна, що виділяється позивачці менша, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація різниці у вартості частки у спільному майні подружжя у розмірі 209 281 грн. 00 коп.

Суд вважає, що запропонований позивачкою варіант поділу спільного майна подружжя є прийнятним, оскільки квартири, що виділяються кожному з сторін, є майже однаковими за технічними характеристиками. Крім того, позивачка просить виділити їй квартиру меншої загальної площі, а щодо виділення їй у власність гаражного боксу, то це, на думку суду, є доцільним, оскільки він розташований поряд з цією квартирою. В квартирі, яку позивачка просить виділити відповідачу, саме останній і мешкає, а тому і є доцільним виділ ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Представником відповідача у судовому засіданні не було запропоновано інших варіантів поділу майна та визначення компенсації рівності часток.

Що стосується вимог про витребуваня у ТОВ «Геодинаміка-Крим» будівлі рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4 та гаражний бокс АДРЕСА_3 та виселення ТОВ «Геодинаміка-Крим» з будівлі рекреаційного призначення, то позивачем та її представниками, не надано суду доказів, на підтвердження тієї обставини, що останній створюються перешкоди у користуванні її власністю, а тому дані позовні вимоги суд вважає передчасними.

На основі повно та всебічно зясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 21, 36, 57, 60, 70, 71, 74 СК України, ст. ст. 3, 8, 10, 11, 15, 56, 58, 60, 61, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно:

- будівля рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4;

- квартира АДРЕСА_1, що складається з 4-х кімнат, жилою площею 99,7 кв.м., загальною площею 150,6 кв.м.;

- гаражний бокс АДРЕСА_3;

- квартира АДРЕСА_2 що складається з 4-х кімнат, жилою площею 89,8 кв.м., загальною площею 155,5 кв.м.

Скасувати:

- Свідоцтво про право власності на будівлю рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4, видане виконавчим комітетом Лучистівської сільської ради 16.03.2009 року на підставі рішення виконавчого документа Лучистівської сільської ради від 26.02.2009 року № 17;

- Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане Головним управління житлового забезпечення КМДА 23.07.2009 року на підставі наказу № 1148-С/ЮКП від 20.07.2009 року;

- Свідоцтво про право власності на гаражний бокс АДРЕСА_3, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА 23.07.2009 року на підставі наказу № 1146-С/ЮКП від 20.07.2009 року;

- Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА 23.07.2009 року на підставі наказу № 1148-С/ЮКП від 20.07.2009 року.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину будівлі рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4; квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 150,6 кв.м.; гаражний бокс АДРЕСА_3.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частину будівлі рекреаційного призначення блок АДРЕСА_4; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 155,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) грошову компенсацію різниці вартості частки у спільному майні подружжя у розмірі 209 281 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 820 грн. 00 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна