Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2272/15 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ніколаєвської Людмили Борисівни, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання правочину недійсним, розподіл спільного майна, визначення порядку користування квартирою та вселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 07.06.2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Проте, однією сім'єю вони проживали та вели спільне господарство з червня 2002 року.

Під час проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю, а саме 01.04.2003 року вони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1.Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу від 01.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., спірну квартиру вони придбали за 49 820 грн.

Для придбання вказаної квартири був отриманий кредит на загальну суму 4 000 доларів США з виплатою 14 % річних строком з 01 квітня 2003 року до 01 квітня 2013 року під заставу цієї квартири. Вказаний кредит з відсотками та витратами на страхування був повністю виплачений із сімейного бюджету протягом десяти років подружнього життя.

Крім того, на придбання спірної квартири кожна із сторін - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витратила кошти у сумі еквівалентній 3 000 доларів США. Частина коштів у сумі еквівалентній 3 000 доларів США, була отримана від продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 придбана за спільні грошові кошти, позивач вважає, що вказана квартира має бути визнана об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_5 подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. На незгоду розірвати шлюб, змусив позивача виїхати з квартири. Після чого замінив замки на вхідних дверях. З цього приводу позивач зверталася до дільничного інспектора, який пояснив, що з цих питань необхідно звертатися до суду.

При підготовці позовної заяви до суду позивачу стало відомо, що 15 жовтня 2013 року ОСОБА_5 подарував спірну квартиру своїй матері - ОСОБА_3, якій достеменно відомо, що квартира була придбана за спільні кошти. Повноважень на її дарування ОСОБА_5 позивач не надавала, тому договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 15.10.2013 року, посвідчений Ніколаєвською Л.Б. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстрований у реєстрі за № 2420, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, повинен бути визнаний недійсним у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Крім того, під час шлюбу подружжям придбано наступне майно: холодильник LG Electronics389SQF, вартістю 3140 грн.; телефон «Панасонік», вартістю 400 грн.; телевізор СF 2113S, вартістю 1000 грн.; відеокамера DVD SONY DCK, вартістю 2558 грн.; карта пам'яті SONY, вартістю 183 грн.; DVD плеєр, вартістю 362 грн.; телефон безпровідний «Панасонік», вартістю 241 грн.; мікрохвильова піч соло Панасонік, вартістю 499 грн.; кондиціонер Самсунг, вартістю 1900 грн.; комп'ютерний стіл, вартістю 500 грн.; ліжко двоспальне, вартістю 1500 грн.; тумба під телевізор, вартістю 600 грн.; портативний DVD, вартістю 1600 грн.; меблі «Горка», вартістю 1600 грн.; обігрівач, вартістю 200 грн.; відеомагнітофон, вартістю 500 грн.; шафа-купе, вартістю 1719 грн.; комод, вартістю 580 грн.; стіл туалетний, вартістю 545 грн.; хлібопіч, вартістю 675 грн.; телевізор Панасонік, вартістю 1680 грн.; домашній кінотеатр, вартістю 1619 грн.; за кредитні кошти придбано ноутбук, за який виплачено із спільних коштів 4 500 грн. Всього майна придбано на суму 28 101 грн.

З огляду на те, що шлюбний договір не укладався, частини сторін у спірному майні є рівними, отже, кожній стороні має належати 1/2 частина майна, що у грошовому еквіваленті складає 14 050,50 грн. кожному.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку квартири її вартість становить 281 353 грн. Вартість 1/2 частини квартири - 140 676,50 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд:

- встановити факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з червня 2002 року;

- визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1;

- визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 15 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., зареєстрований у реєстрі за № 2420;

- поділити майно, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, виділивши позивачу наступне майно: шафу-купе, комод, стіл туалетний, хлібопіч, телевізор Панасонік, домашній кінотеатр, а всього майна на суму 4 982,50 грн. та визнати за позивачем право власності на вказане майно;

- виділити ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на наступне майно: холодильник LG Electronics389SQF, телефон «Панасонік», телевізор СF 2113S, відеокамеру DVD SONY DCK, карту пам'яті SONY, DVD плеєр, телефон безпровідний Панасонік, мікрохвильову піч соло Панасонік, кондиціонер Самсунг, комп'ютерний стіл, ліжко двоспальне, тумбу під телевізор, портативний DVD, меблі «Горка», обігрівач, відеомагнітофон, а всього майна на суму 16 783 грн. Різницю вартості у частці майна в сумі 4 568 грн. стягнути з ОСОБА_5 на її користь;

- визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування позивачу кімнату площею 12 кв.м. з балконом, а ОСОБА_5 - кімнату площею 12,5 кв.м., залишити у спільному користуванні кухню, ванну кімнату та коридор, вселити позивача у кімнату площею 12 кв.м., що знаходиться у спірній квартирі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за якою виділено ОСОБА_4 та визнано за нею право особистої приватної власності на таке майно: шафу-купе, вартістю 1719 грн.; комод, вартістю 580 грн.; стіл туалетний, вартістю 545 грн.; хлібопіч, вартістю 675 грн.; телевізор Панасонік, вартістю 1680 грн., домашній кінотеатр, вартістю 1619 грн.

Виділено ОСОБА_5 та визнано за ним право особистої приватної власності на таке майно: холодильник LG Electronics389SQF, вартістю 3140 грн.; телефон «Панасонік», вартістю 400 грн.; телевізор СF 2113S, вартістю 1000 грн.; відеокамеру DVD SONY DCK, вартістю 2558 грн.; карту пам'яті SONY, вартістю 183 грн.; DVD плеєр, вартістю 362 грн.; телефон безпровідний Панасонік, вартістю 241 грн.; мікрохвильову піч соло Панасонік, вартістю 499 грн.; кондиціонер Самсунг, вартістю 1900 грн.; комп'ютерний стіл, вартістю 500 грн.; ліжко двоспальне, вартістю 1500 грн.; тумбу під телевізор, вартістю 600 грн.; портативний DVD, вартістю 1600 грн.; меблі «Горка», вартістю 1600 грн.; обігрівач, вартістю 200 грн.; відеомагнітофон, вартістю 500 грн.

Ноутбук, придбаний у кредит на ім'я ОСОБА_4, за який кредит не сплачено і за який із спільних коштів подружжя виплачено 4520 грн., виділено ОСОБА_4

Поділ спільного рухомого майна подружжя здійснюється сторонами без доплати.

Судові витрати кожна сторона несе самостійно.

Підписання мирової угоди свідчить про передачу ОСОБА_4 ОСОБА_5. його дошлюбних фотографій та відсутність будь-яких інших вимог щодо розділу рухомого майна подружжя.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розподіл спільного майна подружжя (в частині рухомого майна) закрито (т. 1, а.с. 206).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у період з червня 2002 року до моменту укладення між ними шлюбу, тобто до 07 червня 2003 року.

Визнано недійсним договір дарування АДРЕСА_1 від 15.10.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., зареєстрований за № 2420.

Скасовано реєстрацію, здійснену на підставі договору дарування АДРЕСА_1 від 15.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., зареєстрований за № 2420.

Розподілено майно, що є спільною сумісною власністю, а саме:

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1.

Скасовано попередню реєстрацію, здійснену на підставі договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 01.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., зареєстрований за № 685.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1 406,70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд, задовольняючи позов частково, виходив із того, що спірна квартира придбана під час спільного проживання сторін, побуту, бюджету та внаслідок спільної праці сторін та може бути визнана об'єктом спільної сумісної власності, підлягає поділу. Оскільки квартира була придбана за спільні кошти та визнана об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, повноважень на її дарування позивач не надавала, договір дарування квартири від 15.10.2013 року повинен бути визнаний недійсним у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України. Вимоги позивача щодо визначення порядку користування спірною квартирою та вселення є передчасними, оскільки сторонами не наведено наявності спору з вказаного питання.

З висновками суду стосовно того, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та про те, що договір дарування квартири від 15.10.2013 року повинен бути визнаний недійсним погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Отже, права і обов'язки щодо спірного майна виникають в момент його придбання, тому правовий режим спірної квартири, придбаної у 2003 році, і правовідносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із приводу цієї квартири регулюються нормативно-правовими актами, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

До 1 січня 2004 року шлюбні правовідносини регулювалися КпШС України, а створення спільної власності громадянами, які не перебували у шлюбі, - Законом України "Про власність" та ЦК УРСР. Сімейний кодекс України набув чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності").

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № № 6-135цс13), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Таким чином, для визнання за особою, яка проживала з іншою особою без укладення шлюбу, права власності на частку у спірному майні, набутому до 1 січня 2004 року, вона має надати суду належні та допустимі докази про власну участь у набутті цього майна, оскільки сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, без визначення ступеня її участі працею і коштами у створенні спільної часткової власності не може бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна.

У зв'язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність" вважається правильно застосованим.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 одружились 07.06.2003 року. Прізвища після одруження: чоловіка - Шуваєв, дружини - ОСОБА_5 (т.1, а.с. 8).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., зареєстровано в реєстрі за № 685, ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 41,8 кв.м., що складається з двох кімнат, житловою площею 24,5 кв.м. За домовленістю сторін квартира продана по ціні 49 820 грн. Покупець зобов'язується сплатити продавцям зазначену суму в день підписання та нотаріального посвідчення цього договору (т. 1, а.с. 9-10).

Раніше, 24.02.2003 року між ОСОБА_9, ОСОБА_10 (продавцями квартири) та ОСОБА_5 було укладено договір завдатку, з якого вбачається, що ОСОБА_5 (покупець) видає продавцям завдаток в сумі, що еквівалентна 300 доларам США, в рахунок суми, що належить, - 9 400 доларів США за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 186).

01.04.2003 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір № 08006-008/0ЗР на обслуговування по кредитній банківській платіжній картці. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору для проведення розрахунків клієнтом банк відкриває клієнту картковий рахунок та виготовляє кредитну банківську платіжну картку. З метою своєчасного проведення розрахунків клієнта з використанням кредитної банківської платіжної картки банк з 01.04.2003р. до 01.04.2013р. надає клієнту право скористатися овердрафтом по кредитній картці в межах встановленого ліміту в сумі 4000 доларів США (т. 2, а.с. 32-34).

Надалі, 06.10.2003р., між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 була укладена додаткова угода до договору № 08006-008/0ЗР на обслуговування по кредитній банківській платіжній картці від 01.04.2003 року, за якою договір було викладено в новій редакції. У п. 1.1 договору зазначено, що банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 4 000 доларів США на споживчі потреби (т. 2, а.с. 35-37).

Відповідно до п. 1.1 додаткової угоди від 26.10.2005р. до кредитного договору від 01.04.2003 року, банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 4 000 доларів США на споживчі потреби, а також з метою оплати страхових платежів згідно договорів страхування нерухомого майна (т. 2, а.с. 40-42).

Також, 01.04.2003 року в забезпечення виконання зобов'язань за договором № 08006-008/0ЗР на обслуговування по кредитній банківській картці від 01.04.2003 року між ОСОБА_5 та АКБ «Правекс-Банк» було укладено договір застави № 1. За п.п. 1.1, 1.2 цього договору заставодавець передає в заставу Банку належне йому на праві власності майно, що відображено в Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору. Передане в заставу майно за згодою сторін оцінене в 8 000 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладення договору складає 42 676 грн. (т. 2, а.с. 44).

Як вбачається з додатку № 1 до договору застави № 1 від 01.04.2003р., в заставу було передано: комплект меблі кухонної, оціночна вартість 9 500 грн., комплект меблі "Гостина", оціночна вартість 11 507 грн., холодильник LG, оціночна вартість 7 000 грн., комп'ютер Реntium IV, оціночна вартість 3 669 грн., домашній кінотеатр SONY, оціночна вартість 11 000 грн., а всього - 42 676 грн. (т. 2, а.с. 45).

15.04.2003 року в забезпечення виконання зобов'язань за договором № 08006-008/0ЗР на обслуговування по кредитній банківській картці від 01.04.2003 року між ОСОБА_5 та АКБ «Правекс-Банк» було укладено договір застави № 08006-008/0ЗР, за умовами якого заставодавець передає в заставу Банку квартиру АДРЕСА_1. Передане в заставу майно за згодою сторін оцінено в 42 672 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору складає 8 000 доларів США (т. 2, а.с. 43).

Крім того, з копії кредитної справи вбачається, що 05.03.2003 року ОСОБА_5 звернувся до АКБ «Правекс-Банк» для отримання кредиту в сумі 4 000 доларів США під 14 % річних на строк 120 місяців, що підтверджується анкетою клієнта. У зазначеній анкеті, що підписана працівником Банку та ОСОБА_5, не вказано для яких цілей останній просив надати кредит (т. 2, а.с. 15-17).

Відповідно до бланку зави без номера та дати, яка іменована «про надання іпотечного кредиту», ОСОБА_5 просив надати йому кредит в сумі 4 000 доларів США під 14 % річних на строк 120 місяців (т. 2, а.с. 13-14).

Як видно з довідки ПАТ «Правекс-Банк» № 821/04-01-БТ від 07.02.2014 року станом на 08.01.2013 року зобов'язання ОСОБА_5 за кредитним договором № 08006-008/03Р від 01.04.2003 року виконані у повному обсязі. За період з 01.04.2003 року по 08.01.2013 року погашена позичкова заборгованість у розмірі 4000 доларів США та заборгованість за відсотками - 2 833,11 доларів США (т. 1, а.с. 167-169).

15.10.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ніколаєвською Л.Б., зареєстровано у реєстрі за № 2420, за умовами якого дарувальник подарував належну на праві приватної власності та передав у власність, а обдаровувана прийняла у дар квартиру № 20, що знаходиться у будинку № 4 по вулиці Панфіловців в місті Запоріжжя, загальною площею - 41,8 кв.м., житловою площею - 24,5 кв.м. (т. 1, а.с. 88-89).

Також судом встановлено, що доводи ОСОБА_3 та ОСОБА_11 (батько позивача) про те, що ними надавалися кошти на придбання спірної квартири, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, як слідує з наведеного вище, спірна квартира була придбана ОСОБА_5 за 49 820 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору складає 9 400 доларів США. Відповідачі категорично заперечують, що спірне майно було придбане ОСОБА_5 та ОСОБА_4 внаслідок спільної праці останніх, як сім'ї.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що спірна квартира була куплена за кредитні кошти. Проте, суд не звернув увагу, що квартира була придбана не за 4 000 доларів США, а за суму, еквівалентну 9 400 доларів США.

Крім іншого, у анкеті клієнта для отримання кредиту, що підписана працівником Банку та ОСОБА_5, не вказано для яких цілей останній просив надати кредит. За умовами кредитного договору та додаткових угод до нього, банк надає позичальнику кредит на споживчі потреби та з метою оплати страхових платежів згідно договорів страхування нерухомого майна.

Як зазначала ОСОБА_4 у позові, частина коштів у сумі еквівалентній 3 000 доларів США була отримана від продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2. Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини позивач не надала ні суду першої, ні апеляційної інстанцій.

Не надано позивачем також жодних даних про свої доходи у період з червня 2002 року до дня укладення шлюбу з ОСОБА_5

За положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач на засадах змагальності довела переконливими, належними та допустимими доказами ті обставини, що спірна квартира була придбана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 внаслідок спільної праці останніх, як сім'ї, відповідно, є об'єктом спільної сумісної власності, та що за кожною зі сторін слід визнати право власності на половину квартири, придбаної до 1 січня 2004 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Що стосується встановлення факту проживання позивача та відповідача ОСОБА_5 однією сім'єю з червня 2002 року до 07 червня 2003 року, то без доведеності обставин, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці, встановлення цього факту не породжує юридичні наслідки.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування спірної квартири, визначення порядку користування квартирою та вселення є похідними від вимог про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири, тому не підлягають задоволенню з підстав не визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно.

За таких обставин, ухвалене в справі судове рішення не може вважатися законним й обґрунтованим, тому, відповідно до ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в справі про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: