Справа №2-68/11 04.06.2015 04.06.2015 04.06.2015
Провадження №22-ц/784/1408/15
Головуючий у першій інстанції-Циганок В.Г.
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Орельській Н.М.,

за участю представника позивача - Чаленка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль»

на додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 6 серпня 2012 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль»

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2009 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 6 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено генеральний кредитний договір № 010/01-04/08-466, а в його рамках - кредитні договори № 010/01-04/08-467, № 010/01-04/08-468 та № 010/01-04/08-469 на загальну суму еквівалентну 348 000 доларів. На забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 укладені такі угоди: договір поруки між банком та ОСОБА_4 від 6 серпня 2008 року; договір іпотеки між банком та ОСОБА_2 від 8 серпня 2008 року, за яким в іпотеку передано нежитлову будівлю закусочної по АДРЕСА_2; договір іпотеки між банком та ОСОБА_3 від 11 серпня 2008 року, за яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на порушення ОСОБА_2 кредитних зобов'язань та виникнення станом на 8 квітня 2011 року (а.с. 184-185 т. 1) заборгованості у загальному розмірі 533 969, 14 доларів США (4 252 904, 02 грн.) банк просив стягнути кредитну заборгованість солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та звернути стягнення на заставлене майно за договорами іпотеки.

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про визнання недійсними кредитних договорів та договору іпотеки.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2011 року позов банку задоволено частково. На користь банку з ОСОБА_2 стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 533 969, 14 доларів США що еквівалентно 4 252 904, 02 грн., з яких 345 940, 56 доларів США (2 755 312, 78 грн.) заборгованості за тілом кредиту, 140 240, 97 (1 116 977, 25 грн.) за відсотками, та 47 787, 61 доларів США (380 613, 99 грн.) пені. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Провадження в частині позову до ОСОБА_4 закрито.

Додатковим рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 6 серпня 2012 року у задоволенні вимог ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 2 жовтня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду Миколаївської області від 21 червня 2011 року відхилено, а рішення залишено без змін.

У липні 2014 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Корабельного районного суду Миколаївської області від 6 серпня 2012 року. Апелянт зазначав порушення судом норм процесуального права при ухваленні додаткового рішення, його безпідставність та просив залишити вимоги без розгляду, посилаючись на вирішення спору про звернення стягнення на предмет іпотеки рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2012 року, незаконно скасованого ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 серпня 2013 року.

Провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в частині оскарження ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 27 серпня 2013 року, постановленої в іншій цивільній справі, закрито.

Апеляційну скаргу розглянуто у відсутності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які повідомлені про час та місце судового засідання ( а.с.24-26). Останній відмовився від отримання судової повістки (а.с.33).

Перевіривши законність та обґрунтованість апеляційної скарги позивача на додаткове рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 6 серпня 2012 року, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову банку в частині звернення стягнення на предмети іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банку про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки є різними, ґрунтуються на різних договорах та регулюються різними нормами чинного законодавства.

Проте з таким висновком суду та застосуванням норм цивільного законодавства погодитись не можна, що відповідно до статті 309 ЦПК є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення вимог ПАТ «Райффайзен банк Аваль».

Так, відповідно до частини 6 статті 3 та частини 1 статті 33 Закону «Про іпотеку» (далі - Закон) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

За частиною 1 статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що

обумовлює основне зобов'язання.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 9,42 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (далі -Постанова №5) роз'яснив, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві (частина 1 статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суми заборгованості за основним зобов'язанням лише у разі, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень статті 11 Закону (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Відповідно до частини 3 статті 39 Закону підставою для відмови у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути випадок, коли допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

З матеріалів справи вбачається, що 6 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено генеральний кредитний договір № 010/01-04/08-466, а в його рамках кредитні договори № 010/01-04/08-467, № 010/01-04/08-468 та № 010/01-04/08-469 на загальну суму еквівалентну 348 000 доларів.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2, поряд з договором поруки, укладені іпотечні договори:

· договір іпотеки між банком та ОСОБА_2 від 8 серпня 2008 року, за яким в іпотеку передано нежитлову будівлю закусочної по АДРЕСА_2;

· договір іпотеки між банком та ОСОБА_3 від 11 серпня 2008 року, за яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1

Звертаючись до суду з позовом, банк просив одночасно стягнути з ОСОБА_2 кредитну заборгованість та звернути стягнення на предмети іпотеки, які належать як позичальнику (ОСОБА_2), так і іншому іпотекодавцю (ОСОБА_3).

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 2 жовтня 2012 року, з ОСОБА_2 стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 533 969, 14 доларів США (4 252 904, 02 грн.).

Рішення суду в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 позивач не оскаржував. Рішення суду в цій частині набуло законної сили.

Отже, виходячи з роз'яснень пунктів 9,42 Постанови №5, стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 основним судовим рішенням перешкоджає зверненню стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_2 як позичальнику, додатковим судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав (на час ухвалення додаткового рішення) для звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю закусочної по АДРЕСА_2 за договором іпотеки, укладеним між банком та ОСОБА_2 8 серпня 2008 року.

Але наявність судового рішення про стягнення з боржника кредитної заборгованості не позбавляє банк права на подальше (а не одночасне) звернення з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить позичальнику, якщо судове рішення боржник не виконує (постанова ВСУ від 4 вересня 2013 року, справа №6-73цс13).

Разом з тим, іпотекодавець за договором іпотеки від 11 серпня 2008 року - ОСОБА_3 є відмінним від особи позичальника, що не перешкоджає одночасному зі стягненням зверненню стягнення на предмет іпотеки за зазначеним договором.

Підстав, передбачених частиною 3 статті 39 Закону, які перешкоджають зверненню стягнення, а також підстав, передбачених частиною 1 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» судом не встановлено. Кредит, наданий ОСОБА_2, не є споживчим ( а.с.14 том 1), а іпотечне майно не є місцем постійного проживання майнового поручителя.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2012 року, яким звернуто стягнення кредитної заборгованості ОСОБА_2 на іпотечне майно, належне ОСОБА_3 - квартиру АДРЕСА_1, скасовано ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 серпня 2013 року з закриттям провадження у справі (а.с. 27-28 т. 2).

Таким чином, відповідно до статті 33 Закону стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 у розмірі 533 969, 14 доларів США (4 252 904, 02 грн.), з яких 345 940, 56 доларів США (2 755 312, 78 грн.) заборгованості за тілом кредиту, 140 240, 97 (1 116 977, 25 грн.) за відсотками, та 47 787, 61 доларів США (380 613, 99 грн.) пені, необхідно звернути на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 11 серпня 2008 року, укладеним між банком та ОСОБА_3

Вимоги позивача не містять конкретного способу звернення стягнення, а тому суд вважає необхідним застосувати спосіб, передбачений статтею 39 Закону.

Відповідно до статті 88 ЦПК з ОСОБА_3 підлягає стягненню 228, 36 грн. судових витрат.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» задовольнити частково.

Додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 6 серпня 2012 року в частині відмови в позові до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за генеральним кредитним договором № 010/01-04/08-466 від 6 серпня 2008 року у розмірі 533 969, 14 доларів США, що еквівалентно 4 252 904, 02 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, за договором іпотеки від 11 серпня 2008 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_3.

Реалізацію предмета іпотеки здійснити шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог закону України «Про іпотеку» з початковою ціною предмета іпотеки, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» 228, 36 грн. судових витрат.

Додаткове рішення в іншій частині залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді