АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7530/15 Справа № 200/2573/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Литвиненко І. Ю. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Дніпроводоканал», третя особа - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Решетилівське», про зобов'язання укласти договір, -

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Дніпроводоканал» (далі - КП «Дніпроводоканал») про зобов'язання укласти договір, мотивуючи тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1.

Вказував, що цей договір необхідний йому для здійснення оплати за фактично спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та для подальшого отримання ним пільг та субсидій, на які він має право за законом.

Зазначав, що неодноразово звертався до відповідача із вимогою укласти з ним договір на постачання холодної води та водовідведення, але той відмовляв йому в укладенні такого договору у зв'язку з тим, що є договір №51961 від 30 квітня 2010 року, укладений між ними та об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Решетилівське».

Посилаючись на те, що стосунки між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а виконавці житлово-комунальних послуг зобов'язані підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовими правилами, а тому просив суд зобов'язати відповідача укласти з ним договір на постачання холодної води та водовідведення, відповідно до положень Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року; стягнути з відповідача на його користь судовий збір у сумі 243 грн.60 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 400 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За ч.1 ст.3, ч.1 ст.11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.10 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст.60 ЦПК України).

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ч.ч.1,4,5,7 ст.4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» - об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав його членів та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Об'єднання може здійснювати господарську діяльність для забезпечення власних потреб безпосередньо або шляхом укладення договорів з фізичними чи юридичними особами.

Об'єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об'єднання.

Стаття 9 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» розділяє власників приміщень на таких, які є членами і таких, які не є членами: членство в об'єднанні є добровільним і може набуватися одночасно з створенням об'єднання при проведенні установчих зборів, а також індивідуально, на основі письмової заяви, в будь-який момент його існування; власники приміщень, розташованих у межах одного житлового комплексу, які не є членами об'єднання, можуть укладати з об'єднанням угоди про співпрацю та дії у спільних інтересах.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», вищим органом управління об'єднання є загальні збори. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов'язковим для всіх членів об'єднання.

Згідно ч.3 ст.17 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» - для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов'язків об'єднання має право вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об'єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів.

Статтею 16 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що об'єднання має право відповідно до законодавства та статуту, шляхом скликання загальних зборів, встановлювати розміри платежів, зборів і внесків членів об'єднання, а також відрахувань до резервного і ремонтного фондів.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

За даною адресою з 2006 року було створено ОСББ «Решетилдівське», реєстрація якого проведена 08 вересня 2006 року.

Частиною 4 ст.4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою позивача, відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 14 вересня 2011 року 26/15, є КП «Дніпроводоканал».

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що між ОСББ «Решетилівське», як управителем, та КП «Дніпроводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг у вигляді водопостачання та водовідведення, існує договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення №51961 від 30 квітня 2010 року. На підставі цього договору управителем - ОСББ «Решетилівське», здійснюється збір коштів за водопостачання та водовідведення з членів об'єднання співвласників, які перераховуються виконавцю - КП «Дніпроводоканал».

Колегія суддів вважає, що суд прийшов до помилкового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову, оскільки між ОСББ «Решетилівське» та КП «Дніпроводоканал» немає договору про надання послуг, а існує лише абонентська картка №51961 від 30 квітня 2010 року, у п.2 якої зазначено, що абонент зобов'язався в строк до 01 березня 2011 року укласти договір про надання послуг водопостачання та водовідведення з Водоканалом (надати необхідні документи, отримати та виконати технічні умови ті інше).

Крім того, ОСББ «Решетилівське» не має повноважень на укладення договору про надання послуг, а лише самостійно (власними силами та/або з залученням на договірній основі інших осіб) забезпечує утримання будинку.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Згідно з листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 квітня 2011 року №7/15-4687 мета і предмет ОСББ, визначені законом, не передбачають здійснення об'єднанням господарської діяльності, а тому ОСББ не є суб'єктом господарювання і не може бути виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Однак, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст.ст.3, 6,12,15,20 ЦК України, ст.ст.3,5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року №6-110цс12, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Водночас ч.1 ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи до: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.1 ст.15 ЦПК України).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування мольної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, законодавець у ч.1 ст.16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, шляхом зобов'язання особи до укладення відповідного договору.

Колегія суддів приходить до висновку, що такий вид захисту, який було обрано позивачем, чинним законодавством не передбачений.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до комунального підприємства «Дніпроводоканал», третя особа - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Решетилівське», про зобов'язання укласти договір відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.