У х в а л а

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про розірвання договору та стягнення суми за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив розірвати договір банківського вкладу від 20 червня 2014 року та стягнути на його користь з відповідача кошти у розмірі 1 120 тис. грн, що еквівалентно 70 тис. доларів США.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20 червня 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») було укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності «Подвійний дохід», за умовами якого він розмістив у банку строковий вклад у розмірі 70 тис. доларів США строком на 2 місяці, з дня укладення договору, із щомісячною виплатою 11 % річних. Дата вимоги вкладу 20 серпня 2014 року. Зазначав, що банк, порушивши свої договірні зобов'язання, відмовився повертати йому грошові кошти, внесені ним згідно відповідного договору банківського вкладу.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 8 грудня 2014 року позов задоволено.

Розірвано договір банківського вкладу від 20 червня 2014 року, укладений між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором вкладу у розмірі 70 тис. доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 1 120 тис. грн.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_1 856 300 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати в частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, виходив із того, що строк дії спірного договору закінчився; відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за договором банківського вкладу, а тому повинен сплатити на користь позивача суму вкладу.

Проте повністю погодитись з висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд його дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судами установлено, що 20 червня 2014 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») було укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності «Подвійний дохід», за умовами якого ОСОБА_1 передав банку строковий вклад у розмірі 70 тис. доларів США строком на 2 місяці, з дня укладення договору, із щомісячною виплатою 11 % річних.

Також для обліку вказаного вкладу на ім'я ОСОБА_1 було відкрито вкладний рахунок на вимогу «Для виплат».

21 листопада 2014 року у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було введено тимчасову адміністрацію.

На підставі постанови Правління Національного Банку України від 19 березня 2015 року № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначено уповноважену особу на ліквідацію банку.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Як випливає із змісту укладеного між банком та вкладником договору, його автоматична пролонгація (без додаткового погодження між сторонами) та зміна умов в односторонньому порядку не передбачена. Відповідно, оскільки безпосередньо в договорі встановлено строк його дії -2 місяці з моменту укладання договору (20 червня 2014 року), то по настанню визначеної в договорі дати повернення вкладу (20 серпня 2014 року), закінчується і дія укладеного між сторонами договору.

Тобто станом на момент розгляду справи та ухвалення оскаржуваних рішень строк дії договору банківського вкладу ««Марафон лояльності «Подвійний дохід» закінчився, що згідно з положеннями ч. 3 ст. 1060 ЦК України зобов'язує банк видати вкладнику суму вкладу та нараховані проценти за цим вкладом.

Аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Судом установлено, що по закінченню дії договору банківського вкладу грошові кошти були повернуті позивачу на поточний рахунок, відкритий на його ім'я, відповідно до п. 1. 2. договору.

Однак, апеляційний суд, ухвалюючи рішення про стягнення з банку на користь вкладника проценти, установлені договором банківського вкладу, за період від початку дії договору до дня фактичного повернення банком вкладу, вищезазначені положення норм матеріального права до уваги не взяв, положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосував неправильно та дійшов помилкового висновку про те, що правовідносини сторін, які виникли з договору банківського вкладу, припинилися після фактичного повернення цього вкладу.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року № 6-36цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st360-7> є обов'язковою для судів.

Суд, вирішуючи спір, у порушення статей 213 <nau://ukr/1618-15|st213>, 214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315> на вищезазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не перевірив належним чином чи підтверджені відповідними доказами позовні вимоги позивача та чи підлягають задоволенню позовні вимоги у спосіб, визначений у позовній заяві, з урахуванням фактичних обставин справи та положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" <nau://ukr/4452-17>; врахував, що позивач отримав від Фонду 200 тис. грн, проте не звернув уваги на те, що вимоги позивача щодо отримання суми, яка залишилась на рахунку банку, включено у відповідну чергу та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

З урахуванням викладеного, судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик