У х в а л а

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на частку у майні, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником ј частини колективного підприємства «Нарциз» (далі - КП «Нарциз»), в тому числі їй належить ј частина приміщення за адресою по АДРЕСА_1, набутого нею та відповідачами, які є співвласниками КП «Нарциз» та належного йому майна, у 2008 році шляхом приватизації майна, що є в комунальній власності. Посилаючись на те, що між нею та відповідачами виникають суперечки з приводу користування, утримання та збереження такого майна, просила суд визнати за нею право власності на ј частину спільного майна КП «Нарциз», в тому числі на ј частину приміщення за адресою по АДРЕСА_1.

Рішенням Бердичівського міськрайнного суду Житомирської області від 08 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із безпідставності позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко