Провадження № 22-ц/780/2734/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 09.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Суханової Є.М.

при секретарі - Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення суми інфляції та трьох процентів річних від прострочених сум, визначених рішеннями суду,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 лютого 2014 року на її користь солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуті грошові кошти в розмірі 298109 грн. вкладені в будівництво будинку по вул. Зарічна, 8 в м. Борисполі. Крім того, з кожного відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуті витрати на оплату судового збору в розмірі по 535,95 грн. Додатковим рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 березня 2014 року з кожного відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуті витрати на проведення експертиз в розмірі по 1293,70 грн.

Позивачка посилаючись на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виконують грошові зобовязання, що виникли на підставі рішень суду, просила стягнути з них солідарно на її користь суму інфляції за весь час прострочення в розмірі 54253 грн. 60 коп. та три відсотки річних від прострочених сум в розмірі 6889 грн. 23 коп.

В ході розгляду цивільної справи позивачка збільшила розмір позовних вимог: просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму інфляції в розмірі 82576,19 грн. та три відсотки річних в розмірі 8624,74 грн. від простроченої суми грошових коштів, вкладених позивачем в будівництво будинку, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму інфляції в розмірі 148,46 грн. та три відсотки річних в розмірі 15,51 грн. від простроченої суми витрат на оплату судового збору; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача суму інфляції в розмірі 323,43 грн. та три відсотки річних в розмірі 34,45 грн. від простроченої суми витрат на проведення експертиз; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму інфляції в розмірі 148,46 грн. та три відсотки річних в розмірі 15,51 грн. від простроченої суми витрат на оплату судового збору; стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача суму інфляції в розмірі 323,43 грн. та три відсотки річних в розмірі 34,45 грн. від простроченої суми витрат на проведення експертиз.

Відповідачі не визнали позов. В обґрунтування своїх заперечень послалися на те, що у ВДВС Бориспільського МРУЮ перебувають виконавчі провадження з виконання виконавчих листів про стягнення грошових коштів з відповідачів й Постановою головного державного виконавця від 28 травня 2014 року накладений арешт на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Зарічній, 8 в м. Борисполі. Однак вони залишаються не реалізованими на публічних торгах. Відповідачі вважають себе не є винними у тому, що рішення суду не виконані.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2015 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що судом не враховано, що позов подано з метою захисту її майнових прав та інтересів, що полягають у відшкодуванні її матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від відповідачів за користування утримуваними ними грошовими коштами, належними їй до сплати.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини з повернення ОСОБА_2 грошових коштів, вкладених нею в будівництво будинку виникли до ухвалення рішення Апеляційного суду Київської області від 24 лютого 2014 року, яким підтверджена лише наявність цих правовідносин та визначений розмір грошових коштів, що підлягають поверненню. За своїм змістом спірні правовідносини є позадоговірними, тому на них не поширюється ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Київської області від 24 лютого 2014 року на користь позивачки ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуті грошові кошти в розмірі 298109 грн., вкладені в будівництво будинку по вул. Зарічна, 8 в м. Борисполі. Крім того, з кожного відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуті витрати на оплату судового збору в розмірі по 535 грн. 95 коп. (а.с.8-12)

Додатковим рішенням апеляційного суду Київської області від 24 березня 2014 року з кожного відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуті витрати на проведення експертиз в розмірі по 1293 грн. 70 коп. (а.с.13).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у ВДВС Бориспільського МРУЮ перебувають виконавчі провадження з виконання виконавчих листів про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача грошових коштів в розмірі 298109 грн., вкладених в будівництво будинку, про стягнення з кожного відповідача на користь ОСОБА_2 витрат на оплату судового збору в розмірі по 535 грн. 95 коп. та витрат на проведення експертиз в розмірі по 1293 грн. 70 коп. (а.с.22).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 28 травня 2014 року був накладений арешт на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Зарічній, 8 в м. Борисполі, а 13 червня 2014 року ці обєкти нерухомого майна описані (а.с.73).

Звертаючись до суду з позовом позивачка посилалася на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виконують грошові зобовязання, що виникли на підставі рішень суду, тому вважала що на її користь підлягає стягненню суму інфляції та три відсотки річних від прострочених сум, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з ч.5 ст.11, ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобовязання можуть виникати з рішення суду.

Верховний Суд України в аналізі практики застосування ст.625 ЦК України зазначив, що судам потрібно враховувати те, що дія цієї статті поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, проте це не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України у разі наявності між сторонами позадоговірних зобовязань.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зазначив, що у даному випадку рішення суду, на невиконання яких послалася позивачка, ухвалені не за зобовязальними правовідносинами сторін, а тому ст. 625 ЦК не може застосовуватись.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :