Провадження № 22-ц/780/3476/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про зобовязання зареєструвати право власності на будинок та визнання права особистої приватної власності на будинок,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним:

З 14 лютого 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. На початку березня 2012 року вони почали будувати деревяний будинок за адресою: АДРЕСА_2, будівництво якого завершили в березні 2013 року. 21 березня 2013 року було видано технічний паспорт на вказаний будинок, а 04 квітня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації даного житлового будинку. Зазначала, що будинок було зведено за її особисті кошти, отримані від продажу її квартири за адресою: АДРЕСА_1. Позивач погодилась на таке будівництво, оскільки ОСОБА_3 запевнив її, що оформить будинок на її імя і не буде претендувати на частку в будинку. Оскільки відповідач ухилявся від оформлення (реєстрації) права власності на вказаний будинок, вона змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_2, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2015року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов. Скаргу обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки доказам по справі, не взято до уваги доводів позовної заяви. Зазначає, що є усі правові підстави для задоволення позовних вимог. При цьому чинне законодавство України не передбачає для предявлення вимоги про визнання за особою права власності на майно, предявлення й вимоги про його припинення у іншої особи. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що сторонами під час перебування в шлюбі було збудовано житловий будинок АДРЕСА_2, право власності на який відповідач відповідно до свідоцтва про право власності від 20.12.2014 року зареєстрував на себе. В той же час, як визнав відповідач в ході розгляду справи, будівництво будинку було здійснене за рахунок коштів від реалізації майна, що належало позивачу ще до шлюбу. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право власності на спірне майно, зареєстроване на ОСОБА_3, позивач не оскаржувала, у суду відсутня можливість визнати право на будинок за позивачем без припинення такого права відповідача. З такою позицією колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Згідно положень ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте особою за час шлюбу за кошти, які належали їй особисто, є її особистою приватною власністю.

У відповідності до положень ст. 392 ЦК України у разі, якщо право власності особи не визнається чи оспорюється іншою особою, воно може бути визнане за нею рішенням суду. При цьому чинне законодавство не вимагає для вирішення даного питання попереднього предявлення вимоги про припинення попереднього права власності. За таких умов колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з наведеної причини, не ґрунтуються на положеннях закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2015року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 5027,00 (пять тисяч двадцять сім) грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді