Справа № 639/5349/14-ц
Пров.: 2/639/1550/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рубіжного С.О.,

за участю секретаря Чубенко О.С.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівельний завод ім.. ОСОБА_2» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив :

В червні 2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про визнання наказу № 62-К від 20.05.2014р. керуючого санацією ОСОБА_3 щодо звільнення позивача з роботи незаконним, поновлення на роботі на посаді налагоджувальника технологічного обладнання 6 розряду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування зазначених позовних вимог позивач посилається на те, що він працював на підприємстві з 1975р. по 20.05.2014р., був звільнений на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників. Про існування наказу про звільнення йому стало відомо лише 21.05.2014р., коли його запросив керуючий санацією та повідомив про скорочення штату працівників, після чого видав трудову книжку із записом про звільнення. Позивач вважає звільнення незаконним та безпідставним через те, що його за два місяця до звільнення, яке має відбутися, не повідомляли щодо скорочення штату, не узгоджували питання про звільнення з профспілковою організацією, яку він очолює на підприємстві.

Представником відповідача надано письмові заперечення проти позову з посиланням на те, що 17.01.2014р. по підприємству виданий наказ № 12з про проведення чисельності штату працівників у відповідність з об'ємами виробництва на 2014 р. На виконання вимог ч.2 ст. 40 , ч.1 ст. 42 , ст. 49-2 КЗпП України, позивача офіційно повідомлено про майбутнє скорочення, запропоновані всі вільні вакансії на підприємстві, від переведення на які позивач відмовився. В лютому 2014р. виконавчий директор звернувся з листом до голови профспілкового комітету профспілки ВО «Моноліт» ОСОБА_1 з проханням надати документи, які підтверджують легалізацію профспілки, проте позивачем відповідні документи не надані до теперішнього часу, що ставить під сумнів діяльність профспілки. Відповідач зазначає, що на заводі існує одна первинна профспілкова організація ВО «Моноліт» Всеукраїнської громадської організації - Профспілки працівників космічного та загального машинобудування України, яка зареєстрована як юридична особа за місцезнаходження підприємства. Оскільки позивач не є членом діючої на заводі профспілки, при його вивільненні адміністрація не зверталася до виборного органу первинної профспілкової організаці про надання згоди на таке звільнення. Представник відповідача також зазначив, що на підприємстві встановлено неповний робочий тиждень з графіком роботи-понеділок, вівторок, вже декілька років роботи для налагоджувальника технологічного обладнання не мається, цехи ліквідуються, через скрутне матеріальне становище підприємства, тривання санації, кризи неплатежів, поступове скорочення проводиться з 2009 року. Профспілкова організація ВО «Моноліт», яку очолює позивач, ніяких взаємовідносин з підприємством не має. Відповідач вважає, що при звільненні позивача підприємством дотримані вимоги трудового законодавства. Остаточний розрахунок із позивачем проведено та кошти перераховано на картковий рахунок позивача у відділенні Банку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. Зазначив, що профспілковою організацією, яку він очолює на розглядалось питання щодо надання згоди на його звільнення. Також вищестоящим органом профспілки Харківською обласною профорганізацію Української міжгалузевої республіканської профспілки «Праця» було відмволено в наданні згоди на його звільнення, тому важає, що його трудові права були порушені відповідачем.

Керуючий санацією заводу ОСОБА_3 та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, надавши пояснення, аналогічні письмовим запереченням. Також додатково подали письмові заперечення з посиланням на те, що відмова Харківської обласної профорганізації Української міжгалузевої республіканської профспілки «Праця» в наданні згоди на звільнення позивача є необгрунтованою. При цьому позивачем не надано доказів, що він є головою Профспілки робітників ВО «Моноліт»

Суд, вислухавши пояснення сторон, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Статею 43 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору з підстав, передбачених скороченням штату, лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва та праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонують працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Тільки при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

В силу ч.ч.1,2,5 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 252 КЗпП України та ч.ч.1-3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (в редакціях, які діяли на час звільнення), працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.

Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату праціввників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

ОСОБА_1 на підставі наказу № 171л від 10.03.1975 р. прийнято на роботу на посаду налагоджувальника ДП«Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» (а.с.7).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.11.2009р. запроваджено процедуру санації ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» та на підставі ухвали цього суду від 18.06.2013 р. призначено керуючим санацією арбітражного керуючого ОСОБА_3 (а.с.87-93).

Наказом керуючого санацією ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про приведення чисельності підприємства у відповідність з об'ємами виробництва на 2014р. за №12з від 17.01.2014р. зобов'язано виконавчого директора та заст. директора по кадрам забезпечити відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України скорочення чисельності персоналу за додатком до наказу, з якого вбачається про вивільнення двох штатних одиниць контролера верстатних і слюсарних робіт 6 розряду (а.с. 99,100).

Сторонами не заперечується в судовому засіданні, що позивача було попереджено за два місяці про наступне звільнення. Було запропоновано дві посади прибиральника на підприємстві. Також встановлено, що 25.02.2014 року позивач був ознайомлений з наказом №12з від 17.01.2014р. про скорочення штату працівників під час засідання цехового комітету та адміністрації цеха №29 згідно протоколу(а.с. 84,85)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є головою профспілкової організації Профспілка робітників ВО «Моноліт» з 26 квітня 1993 р. (а.с. 3).

На адресу голови Профспілкового комітету Профспілки робітників ВО «Моноліт» ОСОБА_1 надсилався запит від 17.02.2014 року № 30/14 щодо надання документів підтверджуючих легалізацію профспілки, на який було надано відповідь про відмову (а.с. 86, 94).

Наказом № 62-к від 20.05.2014р. ОСОБА_1 звільнено за скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. Сторонами визнається, що при звільненні було здійснено розрахунок по заробітній платі та видано трудову книжку ( а.с. 95).

При цьому слід зазначити, що відповідач не звертався до профспілки, головою якої є позивач, з пропозицією надати обґрунтоване рішення щодо звільнення позивача. Ця обставина також підтверджується представниками відповідача, листом територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області від 24.06.2014 року № 01-19/4960 на імя позивача. Згідно даного листа, при перевірці було встановлено ряд порушень при звільненні, а саме не звернення до виборного органу профспілки та вищого виборного органу профспілкової спілки (а.с. 52,53).

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно Первинна профспілкова організація робітників ВО «Моноліт» Харківської обласної профорганізації Української міжгалузевої республіканської профспілки «Праця» легалізована 14.09.2001р., керівник ОСОБА_1, що вбачається з довідки Харківського міського управління юстиції від 14.08.2014 року № 2227/04-01-18. Також листом Харківської обласної профорганізації Української міжгалузевої республіканської профспілки «Праця» від 28.08.2014 року № 02/14/12 на імя позивача було надано інформацію, що Первинна профспілкова організація робітників ВО «Моноліт» є складовою частиною УМРП «Праця» (т.1 а.с. 133-135).

На виконання вимог ч.9 ст. 43, 252 КЗпП України, під час нового розгляду справи було здійснено запит до Харківської обласної профорганізації Української міжгалузевої республіканської профспілки «Праця» щодо надання згоди на звільнення позивача. Листом від 05 жовтня 2015 року №03/15/127 Харківська обласна профорганізація Української міжгалузевої республіканської профспілки «Праця» відмовила в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 (т.2 а.с. 58).

Таким чином, в розумінні вимог ст. 252 КЗпП України, звільнення працівника, який є членом профспілки або його керівником, можливо лише за наявності згоди виборного органу цієї профспілки та також згоди вищого виборного органу цієї професійної спілки. При цьому зазначеною статтею не передбачено наявність обґрунтовування рішення вищого виборного органу про відмову в наданні згоди на звільнення працівника, який є який є членом профспілки або його керівником. Тому суд вважає безпідставними доводи представників відповідача щодо відсутності обгрунтовування відмови Харківської обласної профорганізації Української міжгалузевої республіканської профспілки «Праця».

Стосовно заперечень відповідача щодо відсутності колективного договору та ненадання легалізуючих документів профспілкою, членом якої є позивач, необхідно визначити наступне.

Як зазначено вище, профспілка профспілкова організація робітників ВО «Моноліт» Харківської обласної профорганізації Української міжгалузевої республіканської профспілки «Праця», членом якої є позивач, легалізована 14.09.2001р..

З наданих відповідачем копій документів вбачається, що на підприємстві діє первинна профспілкова організація ВО «Моноліт» Всеукраїнської громадської організації - Профспілки працівників космічного та загального машинобудування України. Керівним органом первинної профспілкової організації ВО «Моноліт» є профспілковий комітет з юридичною адресою підприємства. Голова профкому ОСОБА_4 На час підписання колективного договору на 2008-2010 р.р. на підприємстві дійсно існувало дві профспілкові організації. Згідно протоколу засідання спільного представницького органу профспілок на ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» від 07.11.2007 р. на засіданні від профспілкової організації Профспілки робітників космічного та загального машинобудування України були присутні 78 осіб, від профспілкової організації робітників - 2 особи, у тому числі ОСОБА_1 Голова профспілки ОСОБА_1 від імені Профспілкового комітету профспілки робітників ВО «Моноліт» звернувся до суду з позовом до адміністрації ДП «ХПЗ», Профспілковому комітету ВО «Моноліт» профспілки працівників космічного та загального машинобудування України, 3 особа - голова конференції трудового колективу про визнання наказу, протоколу конференції трудового колективу та колективного договору недійсними, визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.11.2010р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.05.2011 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено (т.1 а.с. 121-131).

Зазначені обставини вказують на те, що вищезазначена профспілка діяла на підприємстві, співпрацювала з іншою профспілкою та адміністрацією підприємства, що вказує на її легалізацію.

Відсутність колективного договору з профспілкою не припиняє її діяльності на підприємстві, а настає певна відповідальність за порушення законодавства при укладанні колективних договорів, як це визначено ст. 17 ЗУ «Про колективні договори та угоди».

Таким чином, встановлено, що звільнення позивача було проведено з порушенням трудового законодавства, на підставі чого, позовні вимоги підлягають задоволенню.

В силу ст. 235 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати та середньої місячної заробітної плати, здійснюється відповідно до п. 8 Порядку.

При визначені розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню відповідно до ст. 117 КЗпП, суд керується абз.1 п.8 Порядку, відповідно до якого, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно довідки відповідача, середньоденна заробітна плата позивача складає 78,29 грн. (а.с. 112).

На підприємстві встановлено режим роботи два робочих дня на тиждень понеділок вівторок з 01.04.2014 року по 18.05.2015 року, з 01 по 07.07.2015 року, з 01 по 11.08.2015 року та простой з 18.05.2015 року по 30.06.2015 року, з 07 по 31.07.2015 року та з 11.08 по 31.12.2015 року (т.2 а.с. 77-87).

Таким чином, робочі дні з урахуванням святкових днів відповідно до ст. 73 КЗпП України та режиму роботи підприємства в кількості 99. Тому середній заробіток складає 7750,71 грн. (78,29 х 99).

Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Наказ Керуючого санацією Державного підприємства «Харківський приладобудівельний завод ім.. ОСОБА_2» ОСОБА_3 № 62 к від 20 травня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КзПП України визнати незаконним та скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді налагоджувальника технологічного обладнання 6 розряду Державного підприємства «Харківський приладобудівельний завод ім.. ОСОБА_2»

Стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 7750 ( сім тисяч сімсот пятдесят) гривень 71 (сімдесят одну) копійку.

Стягнути з ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на користь Держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три ) грн. 60 (шістдесят) копійок.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя С.О. Рубіжний