АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Справа № 212/1684/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1233/К/15 ОСОБА_1
Категорія № 26 (І ) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5, на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 30 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання.

Висновком МСЕК у 2013 році йому первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він тривалий час переносить фізичний біль, загальну слабкість, вимушений проходити періодичне лікування. Просив суд стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди 121800 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 30 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Вважає, що розмір компенсації моральної шкоди, визначений судом, є значно заниженим, без урахування тяжкості та глибини його моральних страждань та визначено суму без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В апеляційній скарзі ПАТ « Кривбасзалізрудком », посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Зокрема вважає, що суд не взяв до уваги, що позивач працював у ПАТ «Кривбасзалізрудком » у шкідливих умовах праці лише 10 років із загального стажу понад 20 років.

Судом не враховано, що моральна шкода застрахованій особі відшкодовується за рахунок Фонду. Позивач при працевлаштуванні був обізнаний про шкідливі фактори виробництва.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 та відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягають відхиленню з наступних підстав.

Як убачається з копії трудової книжки, позивач ОСОБА_4 працював з березня 1986 року по липень 1993 року підземним гірничим робочим, з липня 1995 року по липень 1997 р. ш. Першотравнева ВО «Кривбасруда», з лютого 1998 року переведений у Трест «Кривбасшахтопроходка» за цією професією, з січня 2003 року переведений прохідником ПАТ «Кривбасзалізрудком», з травня 2007 року звільнений по переводу на базу ПАТ «Кривбасзалізрудком» ( а.с. 25-30).

Як убачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 квітня 2007 року, професійне захворювання ОСОБА_4 ( пиловий бронхіт Іст., емфізема легенів, ЛН 1 та 2 ступеню) виникло у звязку із роботою впродовж 12 років 6 міс. в умовах підземних робіт де він попадав під дію пилу , концентрація якого перевищувала ГДК.(а.с.6).

У Пункті 19 акту зазначено, що винними у виникненні у позивача професійного захворювання є керівництво комбінату «Кривбасшахтопроходка» ВО «Кривбасруда», Трест «Кривбасшахтобуд», ВАТ «Кривбасзалізрудком» у період роботи Шум ель С.М. на цих підприємствах, які порушили ст..ст. 153 КЗпП України, ст..13 ЗУ «Про охорону праці». ( а.с.7).

Висновком МСЕК від 18 травня 2009 року позивачу ОСОБА_4 первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Висновком МСЕК від 1 травня 2013 року позивачу повторно встановлено втрата працездатності 30 % - ХОЗЛ та третя група інвалідності. Переогляд призначено - 01.05.2016 року (а.с.8).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 квітня 2007 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання робота позивача в умовах перевищення гранично допустимого рівня пилу та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у звязку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 квітня 2007 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_4 є робота впродовж 21 року в умовах запиленості робочої зони, рівень якого перевищував ГДК, що виникло у звязку з порушенням керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, якою передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ Кривбасзалізрудком, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу колегія суддів до уваги не приймає.

Враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_4, повязано з виконанням трудових обовязків виникло у позивача з 2009 року , тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ « Кривбасзалізрудком », про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем не знімають з відповідача обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ПАТ « Кривбасзалізрудком » щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, та її не доведення позивачем, оскільки факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням розяснень наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності позивача ОСОБА_4, який згідно висновку МСЕК становить 30 %, встановленої ІІІ гр. інвалідності, з урахуванням конкретних обставин по справі, термін праці позивача на підприємстві відповідача впродовж 10 років в умовах впливу шкідливих факторів, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, після встановлення вперше стійкої втрати працездатності позивач продовжував працювати на виробництві на іншій посаді, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, колегія суддів вважає визначений розмір обґрунтованим, таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Тому доводи апеляційної скарги представника позивача та відповідача про не співмірність визначеного судом розміру моральної шкоди із моральними стражданнями позивача , колегія суддів до уваги не приймає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :