АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3066/15 Справа № 199/8398/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, за яким просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 36059,68 грн., моральну шкоду у розмірі 2700 грн., спричинених залиттям її квартири, а також витрати повязані з проведенням судової-технічної експертизи в розмірі 1500 грн., товарознавчої експертизи в розмірі 590,40 грн. та судові витрати по справі. У підтвердження своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. 23 серпня 2014 року з вини відповідача, яка проживає поверхом вище, а саме в квартирі № 8, було залито її квартиру. Згідно з висновком про проведення технічного огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж від 02.09.2014 року, вартість проведення ремонту її квартири складає 31 623,68 грн. За проведення експертизи позивачем було сплачено 1500,00 грн. 05.11.2014 року позивачем було отримано висновок експертного товарознавчого дослідження, за виготовлення якого позивачем було сплачено 590,00 грн., де розмір матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири складає 3 936 грн. Також були залиті килимові покриття, чистка яких обійшлась 500 грн. Крім матеріальної шкоди, їй було завдано моральну шкоду, пов'язану з наслідками затоплення квартири та з досудовими клопотами, які супроводжувались фізичними і моральними стражданнями, які вона оцінює у 2700,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2015 року ухвалено: позов ОСОБА_3 - задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири, в розмірі 38 149,68 грн., моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. та судові витрати по справі, що складаються з судового збору у розмірі 625,10 грн., а всього 40 774 гривні 78 копійок; в іншій частині позову відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення в частині реально спричинених збитків шляхом проведення по справі судової будівельно-технічної експертизи та залученням до справи в якості відповідача ОСОБА_4, з якого стягнути відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої залиттям квартири позивачки ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга не відповідає дійсним обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 серпня 2014 року відбулося затоплення квартири, належної позивачу на праві власності згідно договору про розподіл майна подружжя від 04.09.2006 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Відповідно до акту про залиття, складеного КЖЕП № 43 від 27.08.2014 року, квартира залита по халатності мешканців квартири № 8, тобто квартири, де відповідач є її власником. В результаті залиття пошкоджено: стіни та стелі всіх приміщень квартири, крім балкону на лоджії. Замокання підлоги в коридорі та житлових кімнатах призвело до її набухання та руйнування. Також виникло замикання електричної проводки в житловій кімнаті (прим.3), коридорі та туалеті. Згідно з висновком про проведення технічного огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж від 02.09.2014 року, вартість проведення ремонту квартири позивача складає 31623,68 грн. За проведення експертизи позивачем було сплачено 1500,00 грн. Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження № 2895-14 від 05.11.2014 року розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок залиття майна, що знаходилось в квартирі, складає 3936,00 грн. За підготовку вказаного висновку позивачем було сплачено 590,00 грн. Також позивачем було сплачено грошові кошти в розмірі 500,00 грн. за чистку килимів, що підтверджується квитанцією № 132180 від 27.08.2014 року.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову виходив з того, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди є доведеними. Суд, враховуючи ступінь важкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, викликаних пошкодженням її майна, вважає, що з відповідача належить стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн., що буде, на думку суду, відповідати принципам розумності та справедливості. В іншій частині позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки суд вважає, що вони є завищеними та необґрунтованими, виходячи з дійсних обставин справи, які були встановлені судом. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, оскільки вони будь-якими належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України суду не підтверджені.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини у сторін виникли стосовно відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири водою.

Згідно до вимог статті 177 ЖК України, - громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування. Наймачі жилих приміщень на умовах і в порядку, що визначаються законодавством Української РСР, повинні провадити за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень. Якщо необхідність у проведенні внутріквартирного поточного ремонту викликана пошкодженням частин будинку, інженерного обладнання або зв'язана з капітальним ремонтом будинку чи його конструктивних частин, цей ремонт провадиться наймодавцем або за його рахунок. Перелік робіт, що належать до внутріквартирного поточного ремонту, встановлюється правилами користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території та Типовим договором найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" саме на експлуатуючій організації лежить обов'язок здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період, а також утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій.

Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року, наймачі зобовязані забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Згідно із зазначеними нормами обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що факт залиття жилого приміщення, яке належить позивачу, мав місце 23 серпня 2014 року, що підтверджено актом складеного КЖЕП № 43 від 27.08.2014 року та визнається відповідачем. Протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що вона як власник квартири зобовязана бережно ставитися до обладнання, розташованого в квартирі, слідкувати за його належною експлуатацією, але допустивши у себе в квартирі безконтрольний витік води внаслідок чого мало місце залиття квартири належної позивачу, яке привело до спричинення шкоди позивачу, тим самим не виконавши обовязки власника та наймача жилого приміщення у звязку з чим суд правильно прийшов до висновку щодо відповідальності відповідача в спричиненні шкоди.

Відповідач не скористалась своїм правом довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди, тому суд першої інстанції вірно поклав на неї відповідальність у спричиненні шкоди позивачу.

Судова колегія переглядаючи справу в апеляційному порядку винесла ухвалу від 02 березня 2015 року про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи за клопотанням відповідача, оскільки судом першої інстанції не було перевірено розмір завданої залиттям квартири шкоди.

За вказаною ухвалою апеляційного суду зобовязано провести експертизу протягом одного місяця з дня призначення, оплата за проведення експертизи покладена на відповідача ОСОБА_2 та розяснено сторонам у справі положення статті 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

19 травня 2015 року матеріали справи повернуто апеляційному суду експертною установою без виконання експертизи, оскільки станом на 07.05.2015 року кошти за проведення експертизи на рахунок НДІСЕ не надійшли.

17.04.2015 року ОСОБА_2 отримала рахунок № Рах-0317 від 24.03.2015 року для оплати проведення судової будівельно-технічної експертизи (а.с.159-160), однак не оплатила його.

Ухвалою апеляційного суду від 15 червня 2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи на підставі ч.2 ст.86 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 146 ЦПК Україниу разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки відповідач ухилилася від проведення експертизи, судова колегія бере до уваги докази розміру спричиненої майнової шкоди, які наявні в матеріалах справи.

Розмір спричиненої майнової шкоди судом першої інстанції встановлено відповідно з висновком про проведення технічного огляду будівельних конструкцій та інженерних мереж від 02.09.2014 року, та відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження № 2895-14 від 05.11.2014 року, а також відповідно фінансових документів, які підтверджують понесені витрати позивача у звязку із спричиненням шкоди внаслідок залиття квартири водою.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Висновок суду першої інстанції щодо розміру спричиненої шкоди не спростовуються доказами у справі.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власність зобовязує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

З огляду на вимоги вказаного закону, саме відповідач, як власник квартири з якої спричинено шкоду позивачу, має нести відповідальність.

Факт на який посилається відповідач, а саме: що вона не проживає в своїй квартирі, а за договором найму в ній проживає інша особа, а саме: ОСОБА_4, який допустив залиття водою квартири позивача, - не є підставою для звільнення відповідача, як власника квартири, від відповідальності за спричинену шкоду позивачу. За таких обставин, якщо вони будуть встановлені, у відповідача є право звернутися з регресними вимогами до винної особи. В матеріалах справи надано апелянтом договір оренди, укладений відповідачем з ОСОБА_4 на строк з 23.08.2013 року по 23.08.2014 року (а.с.118-119), таким чином, посилання відповідача на вину орендаря в залитті квартири 23 серпня 2014 року є безпідставним, оскільки в договорі не зазначено, що він діє по 23.08.2014 року включно, тому на час спричинення шкоди вказаний договір не діє.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» абзац 2-3 пункту 9, - при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Згідно з вимогами статті 212 ЦПК України "Оцінка доказів",-1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; 2. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; 3. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; 4. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, стосуються переоцінки доказів справи, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення не вбачається.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6