У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що 23 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено кредитний договір № ODXRRX10760110, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику споживчий кредит у сумі 1 275 грн 60 коп. строком на рік зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 29 липня 2014 року ОСОБА_6 має загальну заборгованість у розмірі 46 109 грн 58 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1 145 грн 93 коп.; заборгованості за відсотками - 15 808 грн 06 коп.; заборгованості з комісії - 19 грн 18 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором - 29 155 грн 59 коп., штрафу (фіксована частина) - 250 грн та штрафу (процентна складова) - 2 019 грн 20 коп.

Судовим наказом Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 17 квітня 2009 року з ОСОБА_6 на користь банку стягнуто заборгованість у розмірі 5 725 грн 60 коп., тому різниця становить 40 383 грн 98 коп., крім цього: 500 грн - штраф (фіксована частина) та 2 019 грн 20 коп. штраф (процентна складова), тому загальний розмір заборгованості становить 42 903 грн 18 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 42 903 грн 18 коп. заборгованості за кредитним договором.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності до спірних правовідносин та відмови у задоволенні позову із цих підстав.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02 червня 2015 року рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. - порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до заяви від 23 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № ODXRRX10760110, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику споживчий строковий кредит у сумі 1 275 грн 60 коп. на строк 12 місяців, тобто по 23 квітня 2008 року, з умовами сплати за користування процентами 1 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 31 грн 25 коп. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 212 грн 60 коп., в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, що зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту у визначені строки. Погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісячно з 23 по 27 число кожного місяця в сумі 144 грн 68 коп.

Відповідно до заяви про надання споживчого кредиту «Товари в розстрочку» відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») (далі - Умови), які є невід'ємною частиною договору, термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки: пені, штрафів, встановлено сторонами 5 років.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в межах позовної давності реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитними коштами і процентами станом на 17 квітня 2009 року, не надав доказів наявності у нього права на примусове стягнення додаткових сум та фактично з 11 квітня 2014 року втратив право на стягнення додаткових вимог, відповідачем заявлено про застосування позовної давності, позивачем така пропущена, тому вважав, що у позові з цих підстав необхідно відмовити.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову з інших підстав, суд апеляційної інстанції керувався положеннями ст. ст. 625, 631 ЦК України та виходив з того, що позивач реалізував своє право на стягнення кредитної заборгованості з відповідача по закінченню строку дії договору, допустимих та належних доказів щодо об'єктивних причин невиконання вказаного судового наказу позивачем не надано, з позовними вимогами з підстав ст. 625 ЦК України позивач до суду не звертався, тому вважав, що вимоги про стягнення вказаної заборгованості з травня 2007 року по липень 2014 року є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 2 ст. 653 ЦК України зобов'язання сторін договору припиняються у разі розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що відноситься до параграфа 1 глави 71 ЦК України <nau://ukr/435-15>, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із заявою позичальника банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 1 275 грн 60 коп. на строк 12 місяців з 12 квітня 2007 року по 23 квітня 2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 31 грн 25 коп. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 212 грн 60 коп., в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) строки (а. с. 6).

Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов.

Відповідно до п. 3.2.3 Умов позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до заяви та п. п. 4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Пунктом 4.4 Умов нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції на порушення ст. ст. 303, 309 ЦПК України не визначився, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не врахував, що розмір і порядок одержання процентів визначені параграфом 4 Умов, за змістом якого відсотки за кредитним договором нараховуються до моменту повного погашення кредиту, та оскільки основне зобов'язання за кредитним договором відповідачем належним чином не виконане, дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами після винесення судового наказу.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України <nau://ukr/435-15|st611>).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України <nau://ukr/435-15|st549> неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу.

Згідно з п. 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості.

Пунктом 5.4 Умов передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником.

Пославшись на відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені, штрафу) після закінчення строку дії договору, суд апеляційної інстанції не врахував зміст ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та підстави виникнення права на неустойку, передбачені ст. 550 ЦК України та умовами кредитного договору.

Порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення суду апеляційної інстанції не може вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Разом із цим пунктом 5.5 Умов передбачено, терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України <nau://ukr/1618-15>, перериває перебіг строку позовної давності в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України <nau://ukr/435-15|st264> (правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14).

Відповідно до заяви та п. п. 3.2.5, 3.3.5 договору позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості за кредитом у передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на поточних рахунках відповідача.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції послався на те, що починаючи з січня 2014 року банком проводиться автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості за кредитним договором з рахунку відповідача.

Отже, під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно встановити, які кошти, в якому розмірі та з якого часу вони списуються з рахунка відповідача, на погашення якої заборгованості такі зараховані, та відповідно встановити, чи у такому випадку (списання коштів) не відбулося переривання позовної давності з підстав, визначених ст. 264 ЦК України, оскільки вказані обставини мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Шуліки Аліни Володимирівни -задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 02 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук