АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.

секретар Шерівська Ю.А.

за участю: представника апелянта ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Хотинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) до ОСОБА_2 про відшкодування коштів, за апеляційною скаргою Хотинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2013 року Хотинський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) звернувся в суд із позовною заявою про відшкодування коштів до ОСОБА_2 Посилався на те, що постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.10.2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013 року зобовязано Хотинський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) виконати вимоги контрольно-ревізійного відділу в Хотинському районі від 15.03.2012 року в частині забезпечення відшкодування коштів в сумі 16698,29 грн. в дохід цього центру шляхом проведення претензійно-позовної роботи за рахунок винної особи ОСОБА_2 Зазначав, що з метою досудового врегулювання спору ОСОБА_2 26.03.2013 року була надіслана претензія, яка отримана нею 26.03.2013 року, про відшкодування коштів в сумі 16698,29 грн. в добровільному порядку. Проте, ОСОБА_2 на дану претензію не відповіла і не повернула зазначені кошти.

Просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь кошти в сумі 16698,29 грн. та суму оплаченого судового збору в розмірі 229,41 грн.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13

травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

_______________________________________________________________

справа № 22-ц/794/904/15р. Головуючий у І інстанції Оленчук І.В.

категорія: 30 Доповідач Лисак І.Н.

В апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї Хотинський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Хотинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) до ОСОБА_2 про відшкодування коштів в сумі 16698,29 грн. Посилається на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального і процесуального права, а висновки суду є незаконними, необґрунтованими і такими, що не відповідають матеріалам справи, доказам, які надані, та призвели до прийняття неправильного судового рішення. Зазначає, що рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2015 року за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України та п.п. 8, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Вважає, що суд першої інстанції не вірно застосував норму ст. 233 КЗпП України щодо строку позовної давності, а також не взяв до уваги ст.ст. 1212, 1215 ЦК України та безпідставно проігнорував додаткові пояснення до позову, подані позивачем щодо ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

В силу п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті, крім іншого, заробітна плата, якщо її виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.10.2012 року зобовязано позивача шляхом проведення претензійно-позовної роботи відшкодувати здійснену переплату за рахунок посадової особи, що допустила зайві грошові виплати. Цією постановою встановлено, що відповідно до посадових обовязків та вимог КЗпП, відповідальним за порушення, щодо подвійного нарахування ОСОБА_2 заробітної плати, є посадові особи Хотинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), внаслідок бездіяльності, щодо виявлення та усунення даних порушень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 за весь період роботи за сумісництвом в Хотинському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) працювала на посаді завідуючого відділенням соціально-медичних послуг, тобто вона не була ні власником, ні уповноваженим органом на якого покладено обовязок відшкодовувати шкоду заподіяну зайвими грошовими виплатами.

Таким чином, ні рішенням суду, яке набрало законної сили, ні будь-якими іншими допустимими та належними доказами позивачем не доведено, що ОСОБА_2 здійснювала будь-яке нарахування заробітних плат або вчиняла інші дії, які б охоплювались поняттям «недобросовісності».

У абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємства, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року роз'яснено судам, що на підставі п.2 ст.133 КЗпП за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням.

Проте, відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції невірно послався також як на одну із підстав для відмови у задоволені позовних вимог пропущення строку позовної давності, встановленого для звернення до суду ч. 3 ст. 233 КЗпП та ч. 4 ст. 267 ЦК України. Зазначена норма трудового права регулює звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлює строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди, а норма ЦК України щодо позовної давності на трудові відносини не поширюється.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2015 року підлягає зміні шляхом виключення із правового обґрунтування однієї з підстав відмови у задоволенні позовних вимог, яка на вказані правовідносини не поширюється.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Хотинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2015 року в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання як на підставу відмови у задоволенні позову на частину 4 статті 267 ЦК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: