АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/4047/15-ц Головуючий І інстанції:
Провадження№ 22-ц-/790/6175/15 ОСОБА_1
Категорія: майнові Доповідач:ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Бобровського В.В.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» Харківське відділення, ТОВ компанія «Строма» про визнання недійсним кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з позовом про визнання недійсним кредитного договору, іпотечного договору та договору поруки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20.10.2006 року між ТОВ компанією "Строма" АКБ "Укрсоцбанк" (правонаступник ПАТ "Укрсоцбанк") було укладено кредитний договір 6/18/6-128.

У забезпечення даного кредитного договору між ОСОБА_3 та АКБ СР "Укрсоцбанк" було укладено договір поруки №805/13/26/6-1628 від 20.10.2006 року.

У забезпечення вищевказаного кредитного договору 20.10.2006 року між компанією «Строма» та АКБ "Укрсоцбанк" було укладеного іпотечний договір №805/13/26/6/-1618.

Вважаючи, що третейське застереження, що міститься в п.6.2 кредитного договору п.5.2 договору поруки та п.6.2 іпотечного договору, не відповідають вимогам законів України та порушують його права, ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимогипри цьому вказував, що у третейському застереженні, яке встановлено у договорі кредиту та договорі поруки не регламентовано порядок звернення до третейського суду та процедура розгляду справи у ньому, у третейських застереженнях, які встановлені у вищевказаних договорах кредиту та договору іпотеки, не встановлено, що регламент постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків є невід'ємною частиною третейського застереження. Регламент Постійно діючого Третейського суду асоціації українських банків не був наданий у якості додатків до договору кредиту та договору поруки, ТОВ "Компанія "Строма", а також ОСОБА_3 як поручитель не були будь-яким чином ознайомлені з регламентом вищезазначеного третейського суду, будь-яких додатків до угод про таке ознайомлення не підписувалось.

У звязку з чим, вважає, що сторони взагалі не мали права передбачати можливість передавати вирішення третейського суду, оскільки це прямо суперечить вимогам чинного законодавства України, а саме положенням Закону України "Про третейські суди".

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.07.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_3, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 76 ЦПК України, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправляння адвокату ОСОБА_4, яка діє від імені останнього на підставі договору про надання юридичних послуг та правової допомоги від 03 лютого 2015 року (а.с.209) у судове засідання не зявився.

Виходячи із положень ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання своїми процесуальними правами, положень ст. 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду скарги та ст. 67 ЦПК України щодо строків процесуальних дій судова колегія визнаючи неявку відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядає справу за відсутності ОСОБА_3.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вимогам цивільного процесуального закону рішення суду відповідає у повній мірі.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно зясував та встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами і законом, що їх регулює.

Наявні матеріали справи свідчать, що 20 жовтня 2006 року між ТОВ «Строма» та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено кредитний договір №805/6/18/6-128, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику ТОВ компанія «Строма» грошові кошти в розмірі 1888667 доларів США з використанням кредитних коштів в іноземній валюті для подальшої конвертації в національну валюту на міжбанківському валютному ринку України для придбання нежитлового приміщення.

В якості забезпечення позичальником виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій можливих штрафних санкцій, а також інших витрат між сторонами було укладено договір іпотеки №805/13/26-1618 від 20 жовтня 2006 року.

Того ж дня між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №805/13/26/6-1628.

Пункт 6.2. кредитного договору передбачає, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючисьст.. 5 Закону України „Про третейські суди, домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м. Київ, вул.. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_6 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до п.5.2. договору поруки сторони домовились, що у випадку неможливості спору шляхом переговорів, сторони, у відповідності ст.5 Закону України "Про третейській суди" спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошенко Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що ся за адресою: 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_6 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків.

Умовами іпотечного договору у п. 6.2. також відмічено, що у разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди, домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_6 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що при укладені спірних договорів сторони досягли згоди щодо вирішення спорів, які можливо виникають в процесі їх виконання, третейським судом. При цьому керувався, що чинним на час укладення оспорюваних договорів законодавством не встановлювалося заборони розгляду таких спорів третейським судом.

З висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується.

Третейське застереження, яке міститься в оспорюваних договорах, ніяким чином не суперечить чинному законодавству, оскільки стаття 5 Закону України Про третейські судипередбачалося, що будь-якій спір, який виникає з цивільних чи господарськи правовідносин може бути переданий на розгляд третейського суду.

Право сторін передати спір на розгляд третейського суду прямо передбачено ст. 17 ЦПК України, ст. 5 Закону України Про третейські суди.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про третейські судита ст. 17 ЦПК Українисторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України Про третейські суди.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України Про третейські суди, третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку(кредитної спілки).

Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (ст. 17 Цивільного процесуального кодексу України), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом (як це зазначають позивачі), а є одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4та розділу VIII Третейське самоврядування Закону України Про третейські суди(справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України Про третейські суди), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція Україниводночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Отже, висновок суду щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3 судова колегія, находить таким, що відповідає вимогам ст. ст. 57-59, 60 ЦПК України та нормативно правовим актам, які суд застосував, зазначивши у мотивувувальній частині рішення, та вважає, що виконавши вимоги цивільного процесуального судочинства суд вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність підстав для задоволення позову, як цього вимагають положення ч. 3 ст. 215 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -