Справа № 299/775/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і ОСОБА_1,

при секретарі: Дашковська С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Виноградівського районного суду від 13 травня 2015 р. про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування частково недійсним, визнання права власності на 1/4 приміщення, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Виноградівського районного суду від 13.05.15 р. заяву ОСОБА_3 задоволено: накладено арешт на 1/4 частину розважального закладу в м. Виноградів по вул. Борканюка, № 1, зареєстрованого за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 22.03.12 р. за реєстром № 953. До набрання чинності рішенням у справі № 299/775/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору дарування частково недійсним, визнання права власності на 1/4 приміщення заборонено ОСОБА_2 у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1/4 частини розважального закладу в м. Виноградів по вул. Борканюка, № 1, зареєстрованого за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 22.03.12 р. за реєстром № 953.

Апелянт просить скасувати цю ухвалу. Доводить про порушення судом норм матеріального (ст. 319 ЦК України) та процесуального права (ст. 151 ч.3, 153 ЦПК України). Указує на відсутність підстав для забезпечення позову.

Суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з положеннями ст. 151 ч.1, 152 ч.1 п.1 ч.3 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві та знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.20 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК(судовий секвестр).

Як видно з матеріалів справи, 22.03.12 р. на підставі договору дарування ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 1/2 частину розважального закладу, розташованого за адресою: м. Виноградів, вул. Борканюка, буд. 1 (а.с.5).

ОСОБА_3 звернувся до Виноградівського районного суду з позовною заявою, у якій просить визнати недійсним цей договір в 1/4 частині та визнати за ним право власності на цю частину. На обґрунтування зазначав, що 1/2 частина розважального закладу була придбана ним і ОСОБА_4 під час шлюбу та зареєстрована за відповідачкою (ОСОБА_3В.), однак остання без його згоди (другого із подружжя) подарувала 1/2 частину закладу своїй матері ОСОБА_2 (а.с.7-11).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, через що наклав арешт на 1/4 спірного майна до набрання чинності рішенням у справі та заборонив ОСОБА_2 у будь-який спосіб учиняти будь-які дії щодо його відчуження.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що ухвала постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються як нормами процесуального права, що регулюють питання забезпечення позову, так і матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319, 324 ч.1 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Ухвалу Виноградівського районного суду від 13 травня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: