У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 22 жовтня 2011 року приблизно о 01 год. 00 хв. на перехресті нерівнозначних доріг вулиць Янтарна - Байкальська у м. Дніпропетровську з вини ОСОБА_4, що підтверджено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) між належним йому на праві власності та під його керуванням автомобілем «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобілем «Ауді А8», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням відповідача. У результаті ДТП його автомобіль було пошкоджено, а йому завдано моральної шкоди, проте відповідач відмовляється відшкодувати шкоду.

З урахуванням викладеного позивач просив стягнути на його користь з відповідача майнову шкоду в розмірі 32 286 грн 95 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 32 286 грн 95 коп. та судовий збір у розмірі 322 грн 87 коп. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3відмовити повністю.

Отже, судові рішення в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди не оскаржуються, тому в силу ст. 335 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що вина відповідача у ДТП доведена преюдиційною постановою суду, а розмір майнової шкоди позивач довів.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, вказавши також на те, що доводи відповідача про відсутність його вини та протиправності його дій при ДТП спростовуються постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, а тому вимоги ч. 4 ст. 61 ЦПК України застосовані вірно.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 22 жовтня 2011 року приблизно о 01 год. 00 хв. на перехресті нерівнозначних доріг вулиць Янтарна - Байкальська у м. Дніпропетровську відбулася ДТП між належним ОСОБА_3 на праві власності та під його керуванням автомобілем «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобілем «Ауді А8», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Амур-Нижньодпіпровського районного суду м. Дніпропетровська від 4 вересня 2012 року провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_3 закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12-14).

Суди визнали вказану постанову про адміністративне правопорушення преюдиційною і застосували вимоги ч. 4 ст. 61 ЦПК України, яка звільняє позивача від доведення фактів про те, чи мало місце дії (ДТП) та чи вчинені вони відповідачем.

Проте апеляційний суд не звернув уваги на те, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

При цьому спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Зазначених вимог закону у порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд не врахував, а, пославшись на те, що вина відповідача доведена преюдиційною постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, не звернув уваги на те, що в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України судовими рішеннями, які дають підстави для звільнення від доказування у справі про цивільно-правові наслідки дій особи, можуть бути лише вирок суду або постанова у справі про адміністративне правопорушення, якщо вони стосуються цієї особи, а також з питань чи мало місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Проте постанова суду у справі про адміністративне правопорушення від 4 вересня 2012 року порушувалась саме відносно позивача ОСОБА_3 і щодо нього закривалось провадження у цій справі. Тобто відносно ОСОБА_4 справа про адміністративне правопорушення не порушувалась.

Отже, апеляційному суду слід визначити всі складові цивільно-правової відповідальності відповідача згідно з нормами матеріального та процесуального права.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи за вимогами про відшкодування майнової шкоди, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик