АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4012/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - СухомліновС.М.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Чобіток А.О., Немировської О.В.

при секретарях Басюк Ю.В., Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

встановила:

У липні 2014 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просив стягнути витрати по сплаті страхового відшкодування у сумі 14 254 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року позов задоволено : стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 14 254 грн. страхового відшкодування та 243 грн. 60 коп. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказував, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності в матеріалах справи належним чином засвідченої копії договору страхування, легітимність якого відповідачем ставилась під сумнів з огляду на відсутність у п'ятого Київського управління ПАТ «СК «Українська страхова група» правосуб'єктності на укладення вищезазначеного договору страхування без участі третьої особи - вигодонабувача, яким у правовідносинах за кредитним договором є ПАТ «Банк професійного фінансування». Однак, вказаний банк всупереч законодавства України не брав участі в укладенні договору страхування транспортного засобу.

Зазначав, що розмір завданих збитків встановлюється аварійним комісаром у відповідному аварійному сертифікаті, який в матеріалах справи відсутній. Ремонтна калькуляція, яка знаходиться в матеріалах справи, зроблена невідомою особою, а тому не може вважатись належним та допустимим доказом. Тоді як в матеріалах справи відсутня будь-яка оцінка майна, яка була б проведена належним суб'єктом оціночної діяльності.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Представник позивача в дане судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. До оголошення перерви у справі представник позивача подав письмові заперечення та в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що 04.11.2013 року з вини відповідача ОСОБА_2 сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 та застрахований в ПАТ «СК «Українська страхова група».

13.11.2013 року позивач сплатив на користь власника автомобіля «Кіа», д.н. НОМЕР_1 страхове відшкодування в розмірі 14254 грн., а тому вважає, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний відшкодувати позивачу понесені витрати.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 листопада 2013 року о 15 год. 30 хв. по бул. ЛесіУкраїнки у м. Києві з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем «Тойота», д.н. НОМЕР_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено автомобіля «Кіа», д.н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4 Зазначені обставини підтверджуються довідкою УДАІ ГУ МВС України в м. Києві та постановою Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2013 року про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України.

Також судом встановлено, що 18.02.2013 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» і ОСОБА_4 був укладений договір страхування автомобіля «Кіа», д.н. НОМЕР_1, що належить останній на праві власності.

Відповідно до калькуляції вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 14 614 грн. Позивачем було виплачено страхувальнику ОСОБА_4 страхове відшкодування на суму 14 254 грн., що підтверджується наданим розрахунком, страховим актом та платіжним дорученням.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які мають значення для вирішення справи, доведені. Відповідно до вимог ст. 993 ЦК України до позивача, як страховика, що виплатив страхове відшкодування, перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_2, як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду про наявність підстав для стягнення суми виплаченого страхового відшкодування з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача є обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неправомірність укладеного договору страхування від 18.02.2013 року та відсутність в матеріалах справи належним чином засвідченої копії договору колегія суддів вважає безпідставними, оскільки статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В апеляційному суді сторони підтвердили, що судом першої інстанції в судовому засіданні було досліджено оригінал страхової справи, в тому числі і договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2805-13-00029 від 18.02.2013 року, укладений між позивачем і ОСОБА_4 як власником автомобіля «Kia Rio», д.н. НОМЕР_1.

З огляду на зміст наявної у матеріалах справи копії 1-ї частини договору та наданої до суду апеляційної інстанції копії договору страхування у повному обсязі, вбачається, що зазначений договір відповідає загальним вимогам, визначеним ст. 16 Закону України «Про страхування» і підстави вважати договір нікчемним - відсутні.

Посилання апелянта на незалучення до участі у справі ПАТ «Банк професійного страхування», який мав би бути вигодонабувачем за договором страхування, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки вигодонабувачем за договором страхування вказана ОСОБА_4, а тому вказані апелянтом обставини не мають правового значення для вирішення даного спору.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у матеріалах справи належних доказів розміру заподіяних збитків , який встановлюється аварійним комісаром у відповідному аварійному сертифікаті, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки вказаний відповідачем документ визначений статтею 25 Закону України «Про страхування» як альтернативний до страхового акту, що складається страховиком.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 листопада 2013 року представником ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» ОСОБА_5. було оглянуто пошкоджений автомобіль «Kia Rio», 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1 та складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу в присутності страхувальника ОСОБА_4

Підставою для визначення розміру збитків став рахунок НОМЕР_3 від 08 листопада 2013 року, складений ТОВ «Автосервіс Корея Моторс», відповідно до якого загальна вартість ремонтних робіт та деталей, які підлягають заміні у пошкодженому автомобілі, становить 14 614 грн. ( а.с. 20).

З розрахунку страхового відшкодування вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля визначена в сумі 14 614 грн., франшиза - 360 грн., а сума страхового відшкодування - 14 254 грн. ( а.с. 26).

Відповідно до страхового акту № ДККА-32232 від 12.11.2013 року, страхове відшкодування вказано перерахувати на розрахунковий рахунок ТОВ «Автосервіс Корея Моторс». Перерахування страхового відшкодування в сумі 14 254 грн. підтверджується платіжним дорученням № 20606 від 13.11.2013 року ( а.с. 25,27).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта ( аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою ( аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п.15.5 частини 2 договору страхування, страховик протягом 5 робочих днів з дня отримання від страхувальника всіх необхідних документів, передбачених розділом 11 частини 2 договору, приймає рішення (складає страховий акт) про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Пунктом 15.9 частини 2 договору страхування визначено, що страхове відшкодування може бути виплачене шляхом оплати рахунків ремонтних підприємств (СТО) за відновлювальний ремонт транспортного засобу та рахунків на купівлю деталей, вузлів, агрегатів, що підлягають заміні.

Таким чином, надані позивачем докази на підтвердження підстав та розміру виплаченого страхового відшкодування відповідають вимогам закону та умовам договору страхування.

Доводи апелянта про неправильне визначення розміру відшкодування, оскільки позивачем не було враховано експлуатаційний знос деталей, колегія суддів не приймає до уваги як підставу для скасування рішення суду, оскільки належних доказів, які б спростовували розмір заподіяного збитку, відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, обов'язок довести невідповідність заявлених вимог у частині визначення розміру матеріальної шкоди покладається саме на відповідача, а не на позивача, який довів суду, що виплачене страхове відшкодування узгоджується з розміром збитків, заподіяних з вини відповідача ОСОБА_2, про що позивач надав відповідні докази, які відповідачем не спростовано.

Посилання апелянта та його представника на необхідність врахувати показник експлуатаційного зносу деталей у розмірі 25%, визначений договором добровільного страхування, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту страхового акту та розрахунку страхового відшкодування, розмір відшкодування визначено відповідно до положень п.12 частини 2 договору, оскільки згідно з п.12.1 договору розмір страхового відшкодування визначається з прямого розміру збитків, завданих страхувальнику в результаті страхового випадку на підставі даних огляду пошкодженого транспортного засобу та /або документів, визначених у розділі ІІ частини 2 договору.

Відповідно до положень п.12.2 частини 2 договору, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті, складається з вартості відновлювального ремонту, яка включає вартість деталей, вузлів, агрегатів, що замінюються, вартість робіт та витратних матеріалів. При цьому вартість відновлювального ремонту зменшується на розмір вартості деталей, помножений на показник експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні. Однак таке зменшення застосовується у тому випадку, якщо частиною 1 договору передбачено страхування з вирахуванням зносу, інакше показник експлуатаційного зносу дорівнює нулю.

Як вбачається з п.11.3 частини 1 договору, при страхуванні автомобіля «Кіа», 2011 року випуску, сторони визначили, що страхове відшкодування буде виплачено без урахування амортизаційного зносу деталей. Отже застосування показника експлуатаційного зносу саме в розмірі 25% є безпідставним.

Клопотання про призначення експертизи для визначення розміру заподіяної шкоди з урахуванням показника експлуатаційного зносу деталей, що підлягають заміні, відповідач не заявляв та пояснив у суді апеляційної інстанції про те, що не вважає за доцільне заявляти таке клопотання.

Посилання апелянта на те, що страховик повинен був виплатити відшкодування за повним вирахуванням вартості деталей, оскільки замінені деталі не передані страховику, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки пунктом 12.7 частини 2 договору визначено право страховика на одержання пошкоджених деталей, що підлягають заміні під час відновлювального ремонту. У разі, якщо страховик вважає за доцільне таку вимогу, між страхувальником і страховиком укладається відповідна угода.

Отже, за відсутності зазначеної угоди, пункт 12.7 застосуванню до даних правовідносин не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем ОСОБА_2 не надано суду жодних належних доказів на підтвердження своїх заперечень про те, що сума відшкодування повинна становити 5739 грн. 98 коп.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача у тій частині, що при складанні наряду-замовлення № АС0007525 від 08.12.2013 року ТОВ «Автосервіс Корея Моторс» до вартості замінених деталей було помилково включено вартість емблем двох моделей автомобілів: «Rio» та «Cerato» .

Враховуючи, що застрахованим є автомобіль марки Кіа моделі «Rio», що підтверджується матеріалами справи та свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу, то включення вартості емблеми «Cerato» до вартості замінених деталей є безпідставним, у зв'язку з чим розмір стягнутого відшкодування необхідно зменшити на суму 128 грн. 98 коп.

Інші доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду необхідно змінити у частині розміру відшкодування, а саме : 14 254 грн. - 128 грн. 98 коп. = 14 125 грн. 02 коп., у зв'язку з чим резолютивну частину рішення суду необхідно викласти в новій редакції про часткове задоволення позовних вимог ПАТ СК «Українська страхова група» - на суму 14 125 грн. 02 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року - змінити в частині розміру відшкодування, у зв'язку з чим резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму страхового відшкодування - 14 125 (чотирнадцять тисяч сто двадцять п'ять) грн. 02 коп. та 243 грн. 60 коп. судових витрат.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: