Справа №442/7428/14-ц
Провадження №2/442/166/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на ? житлового будинку в порядку спадкування за законом та визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2Г, звернувся в суд із вказаним вище, позовом в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить: визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку № 113 по вул..І.Франка в с.Нагуєвичі, Дрогобицького району Львівської області разом з ? господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом та визнати договір купівлі-продажу житлового будинку № 113 по вул..І.Франка в с.Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області р.№ 793 від 14.08.2012 року, укладений в Стебницькій державній нотаріальній конторі - недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 26 квітня 2010 року померла його мати ОСОБА_6 Миколаїіна, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 у власному будинку по вул.І.Франка, 113.

10 квітня 2010 року секретарем виконкому Ясенице-Сільнянської сільської ради було посвідчено заповіт ОСОБА_6 згідно якого вона все своє майно на випадок смерті заповіла своїй внучці ОСОБА_3.

Сумніваючись у дійсності даного заповіту, він звернувся з позовом до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2013 року йому в позові відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 08.07.2013 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.02.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким його позов до ОСОБА_3, третьої особи: Ясенице - Сільнянської сільської ради Дрогобицького району про визнання заповіту недійсним задоволено.

Визнано недійсним заповіт, який укладено 10.04.2010 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 та посвідчений секретарем виконкому Ясенице-Сільнянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області. Рішення вступило в законну силу.

Він, є рідним сином ОСОБА_6 і відповідно до ст. 1261 ЦК України являєтьсь спадкоємцем 1 черги по закону після померлої ОСОБА_7. Крім нього, спадкоємцем 1 черги є її дочка, тобто його рідна сестра ОСОБА_5.

Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Таким чином він успадковує ? житлового будинку № 113 по вул.І.Франка в с.Нагуєвичі Дрогобицького району з господарськими будівлями та спорудами, а тому просить визнати за ним право власності на це нерухоме майно.

Згідно отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.10.2014 року, власником спірного житлового будинку на даний час являється ОСОБА_4. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, р.№793 від 14.08.2012 року укладений в Стебницькій державній нотаріальній конторі. Тобто вказаний договір купівлі-продажу будинку №113 по вул. І.Франка в с.Нагуєвичі був укладений під час ведення цивільної справи за його позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, щоб утруднити її вирішення.

Даний договір було укладено перед призначенням судово-почеркознавчої експертизи по матеріалах справи, очевидно відповідач догадувалась про висновок експертизи не на її користь. Відповідачка знехтувала обов'язком при укладенні договору купівлі-продажу попередити нотаріуса про заявлені права третіх осіб на будинок, зокрема про цивільний позов до неї про визнання заповіту недійсним. З часу продажу, у спірному будинку ніхто не проживає, ніхто не здійснює догляд за ним та не користується земельною ділянкою. Отже, договір купівлі-продажу укладений 14.08.2012 року ОСОБА_3 з ОСОБА_4 є фіктивним, тобто вчинений без наміру створення правових наслідків, передбачених цим договором.

Позивач ОСОБА_2 та його захисник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просять позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також подав письмове заперечення, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог через безпідставність таких.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, її представник за довіреністю ОСОБА_8 позову не визнала, та просить в його задоволенні відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях, які маються при матеріалах справи.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася, однак в матеріалах справи мається її письмове заперечення проти позову, в якому вона також просить розгляд справи здійснювати у її відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши письмові докази по справі суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Особа, яка вважає, що її право чи інтерес порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких передбачений ст.16 ЦК України, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів, насамперед, полягає у з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені.

При цьому насамперед треба виходити з положень ст. 11 Цивільного кодексу України про підстави виникнення цивільних прав та цивільних обов'язків.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначені загальні засади цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні обов'язки. Серед них неприпустимість позбавлення права власності.

Відповідно до ст.ст.1220, 1269, 1270 Цивільного кодексу України право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу прийняття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час прийняття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з письмових доказів таких як, свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 212886, виданого 28 квітня 2010 року Нагуєвицькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області; копії паспорта позивача ОСОБА_2 серії КС №823035, виданого 29.03.2011 р. Дрогобицьким РВ ГУМВС України у Львівській області; рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №1306/4237/2012; рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2011 року у справі №2-723/11; ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у цивільній справі №22-ц-411/12 від 05.03.2012 р. позивач, який є рідним сином ОСОБА_6, є спадкоємцем спадкодавця ОСОБА_6, однак таким, що не прийняв спадщину, оскільки в порушення приписів ст.ст. 1268-1270, 1272 Цивільного кодексу України протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини і йому відмовлено у задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла 28 квітня 2010 року.

За вказаних обставин позивач втратив своє право на частку у спадщині, а відтак відсутні підстави для визнання права власності за ним на спадкове майно по спадкуванню за законом після смерті його матері ОСОБА_6.

Суд критично оцінює доводи позивача в частині щодо визнання договору купівлі-продажу житлового будинку №113 по вул.І.Франка в с.Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області р.№793 від 14.08.2012 року, укладений в Стебницькій державній нотаріальній конторі недійсним, та вважає його безпідставним з огляду на таке.

Статтею 234 Цивільного кодексу України передбачено, що фіктивним є правочин. який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначених у ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно (товар) у власність і другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або забов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 657 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, зокрема з матеріалів, долучених до листа завідувача Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 03.06.2015р. №1050/01-30 (додаток на 14 аркушах) оспорюваний договір купівлі-продажу житлового будинку є нотаріально посвідчений 14 серпня 2012 року і зареєстрований в цей же день, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 14.08.2012 року №11698880, де вказано реєстраційний номер правочину 5149200.

За змістом оспорюваного договору продавець за договором ОСОБА_3 передала покупцеві - ОСОБА_4 житловий будинок №113 ( А-1), який складається з трьох житлових кімнат і однієї кухні, загальною площею 65.0 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м, з господарськими спорудами, а саме: дерев'яними сараями (літ.Б та літ. В), дерев'яною вбиральнею (літ.Г), бутовим колодязем ( літ.К), дерев'яно-металевою огрожею (літ. 1-4) та бетонним замощенням, а покупець - ОСОБА_4 заплатив продавцеві 68633 грн. до підписання цього договору.

Отже, сторонами за оспорюваним договором, вжито всі необхідні дії для здійснення договору купівлі-продажу: на виконання правочину покупцеві було передано житловий будинок 113 з господарськими спорудами, а покупець заплатив продавцеві за нього обумовлену договором суму.

Крім того, п.11 цього договору купівлі-продажу застережено, що сторони правочину, продавець та покупець, стверджували, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним.

В практиці розгляду таких цивільних справ у переважній більшості випадків до суду звертається одна із сторін правочину. Водночас закон не передбачає обмежень щодо звернень до суду з позовами про визнання правочинів фіктивними інших заінтересованих осіб.

Позивач по справі не є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу. Стверджуючи в позовній заяві ту обставину, що він, як рідний син ОСОБА_6 відповідно до ст.. 1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцем першої черги по закону після померлої ОСОБА_10 та з урахуванням ст.1267 Цивільного кодексу України вважає, що успадкував ? житлового будинку №113 по вул.І.Франка в с.Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області з господарськими будівлями та спорудами, а тому цим договором купівлі-продажу порушені його права як спадкоємця першої черги за законом.

Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, відповідно до вказаних статтей Цивільного процесуального кодексу України обов'язком позивача є доведення (підтвердження) у встановленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав, свобод чи інтересів.

В порушення статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що таке порушення його права чи охоронюваного законом інтересу відбулось.

Неодмінною ознакою порушення права або охоронюваного законом інтересу є настання негативних наслідків для суб'єкта порушеного права.

Уявлення позивача про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 14.08.2012 року укладено фіктивний договір, чим порушено ст.234 Цивільного кодексу України за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача ОСОБА_2, не є підставою для визнання вказаного договору купівлі- продажу будинку №113 по вул.І.Франка в с.Нагуєвичі - недійсним, оскільки відповідно до приписів ст. З Цивільного процесуального кодексу України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Як свідчать матеріали справи, зокрема, зміст позовної заяви, такі негативні наслідки як на момент подання позовної заяви, так і на момент розгляду справи відсутні.

За відсутності порушеного права на спадкування, не має підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку №113 по вул.І.Франка в с.Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області р.№793 від 14.08.2012 року, укладеного в Стебницькій державній нотаріальній конторі, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Керуючись ст..ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 214-215 ЦПК України, ст..ст.3, 11, 16, 203, 234, 655, 657, 1220, 1261, 1267-1270, 1272 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на ? житлового будинку в порядку спадкування за законом та визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ___________________ Крамар О.В