ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/3916/15-ц
провадження № 2/753/3104/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

прокурора Такташова О.Я.;

відповідача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом в.о. прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Бучанської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Виконуючий обовязки прокурора міста Ірпеня Київської області (далі по тексту в.о. прокурора м. Ірпеня) звернувся до суду в інтересах держави в особі Бучанської міської ради Київської області (далі по тексту позивач) з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач, ОСОБА_1) про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прокуратурою міста Ірпеня в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів проведено перевірку додержання вимог чинного законодавства при погашенні заборгованості по сплаті відновної вартості по зеленим насадженням до місцевого бюджету, під час якої встановлено, що рішенням Бучанської міської ради від 20.09.07 за №413-18-V було надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 800 кв.м (за рахунок земель запасу) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

Рішенням Бучанської міської ради від 13.06.2008 року за №844-33-У затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу зазначеної земельної ділянки та його пунктом 4 зобовязано ОСОБА_1 провести сплату відновної вартості зелених насаджень у сумі 37 707,06 грн. відповідно до затвердженого розрахунку, які не були нею сплачені.

Враховуючи те, що земельна ділянка, яка надана відповідачу у власність, надавалася з земель запасу Бучанської міської ради, про що свідчить довідка про правовий статус земельної ділянки №57 від 12.02.08 року, видана відділом містобудування та архітектури Бучанської міської ради, сума відновної вартості від зелених насаджень повинна надходити до місцевого бюджету м. Буча. Таким чином невиконання відповідачем зобовязання щодо сплати відновної вартості за зелені насадження на земельній ділянці спричинили недоотримання коштів місцевим бюджетом Бучанської міської ради Київської області у розмірі 37 707,06 грн.

Прокурор також вказує, що про наявну заборгованість по сплаті за зелені насадження прокуратурі міста Ірпеня стало відомо лише в червні 2013 року в ході проведення перевірки щодо повноти вжитих заходів представницького характеру для стягнення коштів по заборгованості по сплаті відновної вартості за зелені насадження, у звязку з чим строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом не пропущений.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року, відмовлено прокурору м. Ірпеня у задоволенні позовних вимог у даній справі з посилання на пропущення ним строку позовної давності на звернення до суду з заявленими вимогами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року у даній справі скасовано та передано її на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні, під час нового розгляду цієї справи, прокурор позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач свого представника в засіданні не направив, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримавши при цьому позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала заперечення щодо них, у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав пропуску прокурором позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, відповідача та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бучанської міської ради Київської області від 20 вересня 2007 року №413-18-У ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 800 кв. м (за рахунок земель запасу) у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд по АДРЕСА_1.

Рішенням Бучанської міської ради Київської області 13 червня 2008 року №844-33-У затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 800 кв.м по АДРЕСА_1 та передано її у приватну власність ОСОБА_1 Крім цього, п. 4 вказаного рішення відповідача зобовязано провести сплату відновної вартості зелених насаджень в сумі 37 707,06 грн. згідно із затвердженим розрахунком. 1 жовтня 2008 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га за вищезазначеною адресою.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї земельної ділянки, а також на багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2006 року за №1045 (далі по тексту Порядок).

На підставі п. 11 зазначеного Порядку відновна вартість зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, що відведена в установленому порядку фізичній чи юридичній особі, сплачується під час передачі такої ділянки у власність відповідної особи.

Отже, з урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що у разі набуття права власності на земельну ділянку необхідність сплати до бюджету відновної вартості розташованих на ній багаторічних насаджень законодавець пов'язує з фактом переходу права власності на неї до власника земельної ділянки.

Судом встановлено, що відповідачу за вказаним вище рішенням Бучанської міської ради передано у власність земельну ділянку, на якій розташовано багаторічні зелені насадження, у тому числі: сосни у кількості 11 шт. віком 129 років з відновною вартістю 26 930,29 грн. (без урахування ПДВ), дуби у кількості 2 шт. віком 22 роки з відновною вартістю 3526,36 грн. (без урахування ПДВ) та груша у кількості 1 штука з віком 17 років з відновною вартістю 965,90 грн. (без урахуванням ПДВ), а всього на загальну суму 31 422,55 грн., що разом з ПДВ складає 37 707,06 грн., що підтверджується актом обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню за №174 від 20.02.2008 року, який складений комісією у складі першого заступника міського голови Хоменко Ю.А., представника Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Київській області Дзюблюк О.А., завідувача відділу архітектури та містобудування Ткаченко В.Г., начальника інспекції по благоустрою Бердікової Т.М. та майстра КП «Бучанське УЖКГ» ОСОБА_6, а також розрахунком відновної вартості зелених насаджень в АДРЕСА_2.

Водночас, пунктом 6 Порядку визначено, що сплата відновної вартості зелених насаджень не проводиться, зокрема, у разі досягнення деревом вікової межі, а у відповідності до додатку 1 пункту 9.1.15 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року за №105 (далі по тексту Правила), гранична вікова межа сосни становить 120 років.

Таким чином, враховуючи наведені правові норми, а також досягненням розташованих на переданій відповідачу у власність земельній ділянці зелених насаджень граничної вікової межи, зокрема сосен у кількості 11 шт. віку 129 років, визначення у розрахунку їй до сплати їх відновної вартості у сумі 32 316,35 грн., у тому числі ПДВ у сумі 5 386,06 грн., є неправомірним, у звязку з чим і вимоги щодо стягнення вказаної суми є безпідставними та задоволенню в цій частин не підлягають.

Щодо стягнення відновної вартості стосовно інших розташованій на вказаній земельній ділянці зелених насаджень, у тому числі 2 дубів та груші, суд вважає, що її розмір 5 390,71 грн., у тому числі ПДВ 898,45 грн., є обґрунтованим та таким, що здійснений у відповідності до вимог Порядку та Правил.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами, які свідчать про порушення прав особи, та їх оцінкою управомоченою особою (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

А відповідно до ч. 1 ст. 46 цього Кодексу органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

В свою чергу, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при постановленні ухвали від 28 січня 2015 року про скасування судових рішень першої та апеляційної інстанції у даній справі та направленні її на новий розгляд до суду першої інстанції, послався на те, що вимоги частини 1 ст. 261 ЦК України щодо початку перебігу строку позовної давності поширюються на звернення прокурора до суду з позовом про захист інтересів держави, відтак перебіг строку позовної давності в такому разі починається від дня, коли прокурор довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави.

А оскільки про порушення інтересів держави прокурору стало відомо лише під час проведення прокурорської перевірки у 2013 році, відтак Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у вищенаведеній ухвалі встановлено, що і строк звернення до суду з даним позовом ним не пропущено.

Водночас, Верховний Суд України, під час розгляду справи №3-21гс15 з подібних правовідносин щодо застосування норм права, у своїй постанові від 25 березня 2015 року дійшов висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду.

А відповідно до частини 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, оскільки позивачу Бучанській міській раді про порушення інтересів держави, зокрема недоотримання коштів місцевим бюджетом, стало відомо у 2008 році, та з цього часу у нього виникло право на захист державних інтересів щодо стягнення цих коштів, відтак і строк позовної давності повинен обчислюватися саме з цього часу.

За таких обставин та врахувавши викладені Верховним Судом України висновки, суд вважає, що прокурор звернувшись до суду в інтересах держави в особі Бучанської міської ради з даним позовом лише 17 січня 2014 року пропустив строк позовної давності, обумовлений ст. 257 ЦК України.

Також суд відзначає, що позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надав.

Окрім того суд вказує, що на підставі зібраних під час нового розгляду справи доказів, встановлено обізнаність прокурора м. Ірпеня про порушення інтересів держави саме у 2009 році, про що свідчить лист Державної фінансової інспекції в Київській області за №10-08-14-14/2906 від 03.04.2015 року, у якому вказаний орган повідомляє, що 22.07.2009 року до Прокуратури міста Ірпеня було направлено копію акта ревізії фінансово-господарської діяльності Бучанської міської ради за період з 01.01.2007 року по 01.03.2009 року, а також реєстр нарахування та сплати відновної вартості зелених насаджень на земельних ділянках, які передані у приватну власність у 2007, 2008 та січні-лютому 2009 року, з нарахованими у ньому, окрім інших і відповідачу та несплачених нею, сумами втрат відновної вартості зелених насаджень (зазначені копії акта та відповідного реєстру долучені до матеріалів справи). У відповідь Прокуратурою м. Ірпеня, своїм листом за №38-5678 від 06.08.2009 року, було повідомлено Державну фінансову інспекцію в Київській області, що за матеріалами ревізії фінансово-господарської діяльності Бучанської міської ради проведено перевірку та винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи стосовно її посадових осіб, у звязку з відсутністю в їх діях ознак злочину.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності в частині позовних вимог щодо стягнення відновної вартості зелених насаджень у розмірі 5 390,71 грн., а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині також відсутні.

На підставі викладеного, врахувавши викладені у постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року висновки та керуючись ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», стст. 256, 257, 261, 267, 373, Цивільного кодексу України, стст. 10, 11, 45, 46, 57, 60, 88, 209, 213 215, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.