Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Буцяка З.І., Григоренко М.П.,

секретар - Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог : приватний нотаріус Гощанського нотаріального округу Рівненської області - Савчук Наталія Григорівна, Реєстраційна служба Гощанського районного управління юстиції про визнання договорів купівлі-продажу удаваними, визнання дійсним договору довічного утримання та його розірвання.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з»явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Гощанського районного суду від 24.09.2015 р. позов ОСОБА_2 задоволено : визнано удаваними договори купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, земельної ділянки, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки, площею 0,1487 га для ведення особистого селянського господарства, укладені 28 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчені приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Савчук Н.Г., які вчинено для приховання іншого правочину - договору довічного утримання.

Розірвано договір довічного утримання (догляду), укладений 28 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельну ділянку, площею 0,1487 га для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_2 Скасовано право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок та земельні ділянки; зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок та земельні ділянки за ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 793 грн.77 коп.

В поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що висновки суду не ґрунтуються на дійсних обставинах, за яких було укладено безпідставно скасовані договори між відповідачем та позивачем.

________________________________________________________________________________________________________

Головуючий суддя 1 інстанції: Чорноус Л.І.

Провадження № 22-ц787/2145/2015 Суддя-доповідач : Оніпко О.В.

Судом безпідставно застосовані положення ст.ст. 754,755,756 ЦК України щодо правових наслідків розірвання договору довічного утримання (догляду), оскільки такого договору не укладалось і такий договір суд визнав без його наявності, аналізу та оцінки.

Зазначає про те, що перебування позивачки у спірному будинку після укладення договору про його відчуження було обумовлене тим, що у неї не було іншого помешкання та остання має похилий вік, тому вона не могла її переселити в інше помешкання, а на даний час вона в добровільному чи іншому порядку була поміщена в центр соціального обслуговування. Правомірність договорів купівлі-продажу не було спростовано, тому визнання їх удаваними та розірвання договору довічного утримання (догляду) є безпідставними.

Також, оскаржуване рішення ухвалене без врахування обставин, які вже встановлені іншими судовими рішеннями та стосуються цих же сторін і аналогічного предмету позову. Позивачем не доведено в суді 1-ї інстанції, що договори були укладені з метою приховати інший. За удаваним правочином настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформляють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Стверджує, що між сторонами не було такої мети. За наведених обставин просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_2 та про те, що між сторонами фактично склалися відносини, які за своєю правовою природою відповідають правовідносинам, що регулюються законом щодо укладення між сторонами договору довічного утримання, а не договором купівлі-продажу, тому, договір є удаваним з моменту його укладення.

Підставами для наведеного висновку місцевий суд зазначив у рішенні : відсутність у позивачки іншого житла на час укладення спірних договорів, проживання останньої після укладення правочинів у спірному будинку, недоведеність ОСОБА_1 факту сплати повної вартості майна за вказаними договорами. Суд послався також на проведення відповідачкою ремонту у будинку, обробку городу , тощо та на пояснення свідків про те, що ОСОБА_2 говорила про бажання щодо здійснення за нею стороннього догляду.

У зв"язку з наведеним, суд 1-ї інстанції дійшов висновку про розірвання договору довічного утримання у зв»язку з невиконанням його умов ОСОБА_1 та про скасування реєстрації права власності останньої на будинок та земельні ділянки і про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за позивачкою.

Проте, з вказаними висновками суду 1-ї інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі

з підстав, визначених п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у зв»язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи; порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договори купівлі-продажу : житлового будинку з надвірними будівлями, за ціною 39600 грн. (договір ВРХ № 475758); земельної ділянки наданої для його будівництва та обслуговування, площею 0,2500 га, за ціною 27700 грн. (договір ВРХ № 475759); земельної ділянки площею 0,1487 га наданої для ведення особистого селянського господарства, за ціною 12077 грн. (договір ВРХ №475760), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Дані договори підписано сторонами та посвідчено приватним нотаріусом Гощанського нотаріального округу Савчук Н.Г. та здійснено їх державну реєстрацію (а.с.9-14, 45-86). Сторонами зазначених договорів визнано умови, що продаж житлового будинку з надвірними будівлями вчинено за 39600 грн., земельних ділянок за 27700 грн. та 12077 грн. і що зазначену суму продавець отримала від покупця до підписання даних договорів.

15.07.2015 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання удаваними договорів купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок, площею 0,2500 га та площею 0,187 га, укладених 28.08.2012 р., визнання дійсним договір довічного утримання, який фактично було укладено між сторонами та розірвати вказаний договір на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України у зв»язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх обов»язків за цим договором. Скасувати право власності відповідачки на вказане нерухоме майно та зареєструвати право власності на це майно за нею.

Згідно зі ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Отже, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести : факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).

Зазначаючи, що вказані договори є удаваними правочинами, позивачка посилалась на те, що насправді сторони мали на меті укласти договір довічного утримання.

Відповідачка позовні вимоги заперечила повністю. Зазначала, що спірні договори купівлі-продажу були укладені добровільно, умови договорів були зрозумілі та роз'яснені нотаріусом.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2, оспорюючи дійсність спірних договорів купівлі-продажу, вже зверталася до суду з позовом про визнання їх недійсними з тих підстав, що при укладенні договорів відповідач ввела її в оману, оскільки вона вважала, що між ними укладається договір довічного утримання. Також, посилалася на аналогічні підстави, у зв»язку з якими вона вважає правочини недійсними : проживання її у будинку після укладення правочинів, та несплату їй грошей ОСОБА_5 за вказаними договорами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням Гощанського районного суду від 31 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2014 року, ОСОБА_2 було відмовлено в позові до ОСОБА_1, третя особа : приватний нотаріус Савчук Н.Г. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок і земельні ділянки на законних підставах, а тому укладені договори купівлі-продажу від 28.08.2012 р. є правочинами, які вчинені відповідно до вимог ЦК України і підстав для визнання їх недійсними немає. Також судом вказано про відсутність законних підстав для скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу житлового будинку і для визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки.

У вказаних судових рішеннях зазначено, що волевиявлення позивачки при укладенні оспорюваних правочинів було вільним і відповідало її внутрішній волі, до укладення спірних правочинів сторони приїжджали для консультації до нотаріуса, розглядали усі запропоновані ним можливі варіанти угод, проте, ОСОБА_2 наполягала саме на укладенні договорів купівлі-продажу, а не договору довічного утримання, мала намір на відчудження належного їй на праві власності майна, знала та усвідомлювала правову природу за зміст правочинів, які вчиняла.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 45-86), з п.13 договору купівлі-продажу будинку, із заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.55-56,69-70,81-82) та встановлено вищезазначеними чинними судовими рішеннями, під час укладення правочину сторони ствердили, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, а також те, що договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину і не є правочином, що вчинюється відчужувачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

Також, згідно з п.п. 3, 4 договорів, сторони підтвердили, що кошти у сумі 39600 грн., 27700 грн. та 12077 грн. продавець отримала від покупця повністю до підписання даного договору.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи ОСОБА_2 про те, що вказані договори купівлі-продажу є удаваними, оскільки жодних правових наслідків, які мали виникнути в майбутньому за цими договорами, не настало, а саме : майно, що є предметом купівлі-продажу за вказаними правочинами, не звільнено і не передано позивачкою, як продавцем, покупцю (відповідачці), та останньою не сплачено продавцю гроші у вказаній у договорах сумі, не заслуговують на увагу та не свідчать про те, що між сторонами фактично укладався договір довічного утримання.

Жодних підстав, що були у сторін для приховування такого договору та укладення замість нього договорів купівлі-продажу будинку та земельних ділянок, позивачкою не наведено та доказів щодо цього суду не надано.

ОСОБА_2 не доведено, що між сторонами існували відносини, передбачені законом за договором довічного утримання та визначені ним права та обов»язки сторін. Посилання позивачки на проведення відповідачкою ремонту у будинку та користування нею земельною ділянкою також не свідчать про це, оскільки ОСОБА_1, як власник спірного майна з 2012 року, володіла і користувалася ним та несла витрати, пов»язані з його утриманням. Ті обставини, що відповідачка належним чином оформила своє право власності на спірне майно, вступила в управління ним, проводила ремонти будинку, обробляла земельні ділянки, тощо, встановлені і вищевказаними судовими рішеннями, що є чинними.

Згідно з довідками Бабинської сільської ради від 06.07.2015 р. за № 1434 та № 1435, за адресою : АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_6; зареєстровані та не проживають ОСОБА_7 1981 р.н., ОСОБА_82004 р. н. та ОСОБА_9 2013 р.н. До 01.07.2015 р. за вказаною адресою була зареєстрована та проживала ОСОБА_2 ( а.с. 15-16).

Доводи позивачки про її реєстрацію та проживання до 01.07.2015 р. у спірному будинку, проти чого не заперечувала та про що ствердила у судовому засіданні і відповідачка, не спростовують вищенаведених встановлених чинними судовими рішеннями та апеляційним судом обставин та не є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

За наведених обставин висновки у суду 1-ї інстанції були відсутні передбачені законом підстави для визнання вказаних договорів купівлі-продажу удаваними, для визнання дійсним договору довічного утримання та для його розірвання .

Відповідно, є безпідставним та не відповідає вимогам закону рішення місцевого суду і в частині скасування права власності ОСОБА_1 на будинок і земельні ділянки та визнання права власності за позивачкою і реєстрацію цього права на вказані об'єкти нерухомості за нею.

Оскільки судом 1-ї інстанції рішення ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права, воно підлягаєскасуванню з ухваленням нового рішення у справі - про відмову ОСОБА_2 в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2015 року - скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання удаваними договорів купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок, площею 0,2500 га та площею 0,187 га, укладених 28.08.2012 р., визнання дійсним договір довічного утримання та його розірвання, скасування права власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно та реєстрацію права власності на це майно за нею -відмовити.

Скасувати заходи забезпечення вказаного позову ОСОБА_2, вжиті судом на підставі ухвали Гощанського районного суду від 24 липня 2015 р.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 873 грн.15 коп., понесені нею за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий Судді :