АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1096/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Добриднюк Н.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області на заочне рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04 березня 2015 року у справі за позовом Управління пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області до ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

24 грудня 2014 р. УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що постановою господарського суду Черкаської області від 15 січня 2013 р. по справі № 04/5026/1987/2012 за заявою УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області від 24 грудня 2012 р. за № 5110/70 визнано банкрутом боржника фізичну особу підприємця ОСОБА_6 та відкрито ліквідаційну процедуру.

19 серпня 2014 р. ухвалою господарського суду Черкаської області по вищевказаній справі затверджено ліквідатора та ліквідаційний баланс фізичної особи підприємця ОСОБА_6, у звязку з банкрутством ліквідовано його як субєкта підприємницької діяльності та провадження у справі припинено.

Під час ліквідаційної процедури вимоги кредиторів не задоволено.

Борг виник у звязку з тим, що ФОП ОСОБА_6 зобовязаний був сплатити за III та IV квартали 2010 р. страховий внесок розрахований як різниця між встановленою мінімальною ставкою внеску та частиною фіксованого податку, яка надійшла від розмежування згідно Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів підприємницької діяльності» та Закону України «Про внесення змін до Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян» 42 % (єдиний податок). Даний внесок необхідно було сплавати до 20 числа місяця, що слідує за звітним кварталом, тобто до 20 жовтня 2010 р. за III квартал та до 20 січня 2011 р. за IV квартал 2010 р.

Згідно з вимогами про сплату боргу № Ф-239 від 01.02.2011 р., належна сума до сплати страхового внеску складає 1540 грн.80 коп., розрахована як різниця між мінімальним страховим внеском на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та частини відрахувань з сплаченого єдиного внеску: липень 294 грн. 82 коп.; серпень 294 грн. 82 коп.; вересень 294 грн. 82 коп.; жовтень 301 грн. 12 коп.; листопад 301 грн. 12 коп.; грудень 306 грн. 10 коп., що становить разом 1792 грн. 80 коп., за мінусом частини єдиного податку сплаченого за III та IV квартал 2010 р., щомісячно 42 грн., що складає в загальній сумі - 252 грн.

Отже, заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування становить 1540 грн. 80 коп. Даний борг підтверджується постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.2011 р. та виконавчим листом від 06.09.2011 р. по справі № 2а /2370/3879/2011.

Враховуючи вищевикладене позивач просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь заборгованість по сплаті страхових внесків в розмірі 1540 грн. 80 коп.

Заочним рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 04 березня 2015 р. в задоволенні позову УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області до ОСОБА_6 про стягнення боргу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з підстав неповного зясування фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому апелянт посилаючись на п. 3 ст. 92 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначив, що хоча відповідно до постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.2011 р. та виконавчого листа від 06.09.2011 р. по справі № 2а/27770/3879/2011 з фізичної особи підприємця ОСОБА_6 було стягнуто на користь УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 1540 грн. 80 коп., проте фактично зазначене судове рішення не було виконано, оскільки постановою державного виконавця ВДВС Звенигородського РУЮ від 30.10.2012 р. виконавче провадження було закінчено у звязку зі зміною боржником місця проживання. Під час проведення ліквідаційної процедури стосовно боржника ФОП ОСОБА_6 за весь період розрахунки з кредиторами, також, не проводилися у звязку з відсутністю коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обовязки та несе відповідальність що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою підприємцем.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду за одне і те ж саме правопорушення, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, відповідно до якого ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, звертаючись до суду загальної юрисдикції з даним позовом УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області, як на підставу звернення, посилалось на ст. 92 Закону ВР України, від 14.05.1992, № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка регламентує особливості задоволення вимог кредиторів фізичної особи, визнаної банкрутом, зокрема відповідно до якої вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, вимоги щодо стягнення аліментів, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання фізичної особи банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання фізичної особи банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство фізичної особи відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством.

При цьому вимогу обґрунтовував тим, що хоча ухвалою господарського суду Черкаської області від 19.08.2014 р. фізичну особу - підприємця ОСОБА_6, у звязку з банкрутством ліквідовано як субєкта підприємницької діяльності, але фізична особа ОСОБА_6 має борг до УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області по сплаті страхових внесків в розмірі 1540 грн. 80 коп. які виникли за період з ІІІ по IV квартал 2010 р.

Борг виник у звязку з тим, що ФОП ОСОБА_6 зобовязаний був сплатити за III та IV квартали 2010 р. страховий внесок розрахований як різниця між встановленою мінімальною ставкою внеску та частиною фіксованого податку, яка надійшла від розмежування згідно Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів підприємницької діяльності» та Закону України «Про внесення змін до Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян» 42 % (єдиний податок) та не сплатив його. Даний внесок необхідно було сплатити до 20 числа місяця, що слідує за звітним кварталом, тобто до 20 жовтня 2010 р. за III квартал та до 20 січня 2011 р. за IV квартал 2010 р.

Згідно з вимогами про сплату боргу № Ф-239 від 01.02.2011 р., належна сума до сплати страхового внеску складає 1540 грн. 80 коп., розрахована як різниця між мінімальним страховим внеском на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та частини відрахувань з сплаченого єдиного внеску: липень 294 грн. 82 коп.; серпень - 294 грн. 82 коп.; вересень 294 грн. 82 коп.; жовтень - 301 грн. 12 коп.; листопад - 301 грн. 12 коп.; грудень 306 грн. 10 коп., що становить разом 1792 грн. 80 коп., за мінусом частини єдиного податку сплаченого за III та IV квартал 2010 р., щомісячно 42 грн., що складає в загальній сумі - 252 грн.

Як встановлено судом першої інстанції при розгляді справи в порядку цивільного судочинства, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 09 червня 2011 р. у справі за позовом УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заборгованості стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 на користь УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 1540 грн. 80 коп. а. с. 11, 12.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Чинне законодавство України не передбачає відокремлення майна, яке використовується підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, із загальної маси майна, належного фізичній особі. Тому за рішенням суду стягнення може бути звернено на усе майно боржника, незалежно від того використовувалося воно у підприємницькій діяльності чи ні.

Таким чином, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6. як ФОБ забезпечується як майном, яке використовується у підприємницькій діяльності, так і майном ОСОБА_6., яке належить йому як фізичній особі.

06 вересня 2011 р. у зазначеній адміністративній справі було видано виконавчий лист № 2а/2370/3879/2011 про стягнення з ФОП ОСОБА_6 на користь УПФУ в Звенигородському районі Черкаської області заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 1540 грн. 80 коп. а. с. 13.

Виконавчий лист № 2а/2370/3879/2011 було предявлено до виконання, проте постановою головного державного виконавця ВДВС Лисянського районного управління юстиції від 07.02.2012 р. виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа закінчено, так як боржник на території с. Тихонівка, Лисянського району підпорядкованій відділу ДВС Лисянського РУЮ не зареєстрований та не проживав. Останнє відоме місце проживання боржника с. Козацьке Звенигородського району Черкаської області. Дана територія підпорядкована ВДВС Звенигородського РУЮ.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Звенигородського районного управління юстиції від 03.04.2012 р. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2а/2370/3879/2011 виданим 06.09.2011 р. а. с. 41.

Однак, постановою головного державного виконавця ВДВС Звенигородського районного управління юстиції від 30.01.2012 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а/2370/3879/2011 виданого 06.09.2011 р. закінчено, так як боржник проживає за адресою с. Тихонівка, Лисянського району. Дана територія підпорядкована ВДВС Лисянського РУЮ. а. с. 42.

Постановою господарського суду Черкаської області від 15 січня 2013 р. за заявою УПФ України в Звенигородському районі Черкаської області визнано ФОП ОСОБА_6 банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру на 12 місяців. Скасовано арешт накладений на все майно боржника та кошти на його рахунках ухвалою суду від 29 грудня 2012 р. При цьому в постанові зазначено, що наявність безспірних вимог підтверджується, зокрема постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 09 червня 2011 р. та виконавчим листом від 06.09.2011 р. № 2а/2370/3879/2011. а. с. 4, 5.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19 серпня 2014 р. ФОП ОСОБА_6 ліквідовано у звязку з банкрутством. а. с. 6,7.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, те що вимога щодо стягнення страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 1540 грн. 80 коп. була задоволена постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 09 червня 2011 р., яка перебувала на примусовому виконанні в Державній виконавчій службі, проте фактично виконана не була, а ст. 92 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», на яку як на підставу звернення до суду послався позивач, стосується вимог кредиторів які не були задоволені та з урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 як ФОБ забезпечується як майном, яке використовувалось у підприємницькій діяльності, так і майном ОСОБА_6, яке належить йому як фізичній особі, та те, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи те, що посилання апелянта в апеляційній скарзі на неповного зясування фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області - відхилити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :