АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/2199/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/1036/к/15 суддя Патинка А.Г.
Категорія 39 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю: секретаря Горбачевської І.П.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Софіївської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_5 Єрмолаєвна, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Софіївської районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування. Уточнивши позовні вимоги просили визнати за кожним із них право власності на корпоративні права в рівних частинах по 1/2 частині Селянського (фермерського) господарства «Рубін» у в порядку спадкування за законом після смерті батька (засновника Селянського (фермерського господарства «Рубін») ОСОБА_7.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 26 травня 2012 року помер їх батько ОСОБА_7. За життя він був засновником та головою селянського (фермерського) господарства «Рубін». ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_7, як спадкоємці першої черги спадкування, звернулись до Першої Державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі за отриманням свідоцтва про право на спадщину на селянське (фермерське) господарство «Рубін» після смерті їхнього батька ОСОБА_7. Листами державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_8 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Селянське (фермерське) господарство «Рубін». Відмова мотивована тим, що у статутному (складеному) капіталі селянського (фермерського) господарства «Рубін» не визначені частки та їх номінальна вартість, а також статутом селянського (фермерського) господарства «Рубін» не визначений порядок спадкування. Вважають відмову державного нотаріуса такою, що не відповідає дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Позивачі зазначають в позовній заяві, що відповідно до статуту селянського (фермерського) господарства «Рубін» не передбачений статутний (складений) капітал цього господарства та не визначені частки та їх номінальна вартість. Крім земельної ділянки на праві постійного користування в розмірі 21,8 га, яка надана для створення селянського (фермерського) господарства «Рубін», інше майно у селянському (фермерському) господарстві «Рубін» відсутнє.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, представник позивачів зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позовні вимоги стосуються лише визнання за кожним із позивачів права власності на 1/2 частину СФГ «Рубін», оскільки відмова нотаріуса мотивована саме тим, що частики статутного капіталу спірного фермерського господарства не виділені, і ними зовсім не ставилось питання щодо визнання права власності на майно СФГ, що знаходиться у його власності, або ним орендується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаних вимогам рішення суду відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 1998 року, у відповідності до Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" №2009-ХІІ від 20.12.1991 року, було створено селянське (фермерське) господарство «Рубін» (а.с.85-92).

Згідно державного акту на право постійного користування землею серії ДПсф №000040 від 17.11.1997 року, фізичній особі ОСОБА_7, було надано земельну ділянку загальною площею 21,8 га в постійне користування для ведення фермерського господарства (а.с.103).

За життя ОСОБА_7 був засновником та головою Селянського (фермерського) господарства «Рубін», а позивачі, тобто діти його ОСОБА_3, ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_6 членами господарства, що підтверджується п.1.4 розділу 1 Статуту СФГ «Рубін».

26 травня 2012 року ОСОБА_7 помер (а.с.107).

Після смерті ОСОБА_7, позивачі звернулись до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі, на селянське (фермерське) господарство «Рубін». Листами державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_8 за №95/02-14 від 19.01.2013 р. та №185/02-14 від 02.02.2013 р. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на селянське (фермерське) господарство «Рубін». Підставою відмови нотаріуса послугувало те, що землю надано для ведення фермерського господарства згідно держаного акту на праві постійного користування землею на 50 років, та земля не належить спадкоємцеві на праві приватної власності (а.с.109-110).

Спір виник з приводу визнання права власності за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, корпоративних прав в рівних частинах Селянського (фермерського) господарства «Рубін».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 22 ч. 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов'язання.

Відповідно до ст. 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгівельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.9 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22 грудня 1995 року, успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права.

Згідно до положень ст. 19 Закону України "Про фермерське господарство", до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Ст. 92 Земельного кодексу України передбачено право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, тобто постійне користування право власності не передбачає.

Право постійного користування земельною ділянкою виникає на підставі відповідного рішення її власника, а саме: місцева рада, яка розпоряджається земельними ділянками в межах відповідної території такої ради, приймає рішення про надання громадянину України у постійне користування земельної ділянки для створення фермерського господарства. Таке право є виключно правом користування особи, якій це право надане.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в уточненій позовній заяві (а.с. 174-177), зазначили, що будь-яке майно СФГ «Рубін», крім земельної ділянки, наданої на праві постійного користування ОСОБА_7 в розмірі 21,8 га, яка надана для створення фермерського господарства, відсутнє.

Крім того, згідно п. 1 розпорядження Софіївської державної адміністрації №Р-420/0/3-13 від 04.11.2013 року, яке є чинним на час розгляду справи, право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 21,8 га. на території Нововасилівської сільської ради, якою користувався ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ДП Сф №000040 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №41, виданого 07 листопада 1997 року на підставі рішення Софіївської районної ради народних депутатів Софіївського району Дніпропетровської області України від 06.08.1997 №13-ХХІІ припинено у звязку зі смертю землекористувача (а.с.170).

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи представника позивачів про спадкування корпоративних прав є необґрунтованими і спростовуються вимогами п.1 ч.1 ст.1219 ЦК України, згідно якої не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права; із чого витікає, що позивачі, як учасники СФГ «Рубін» (а.с. 86) мають права на відповідні частки у селянському (фермерському) господарстві «Рубін», але спір про виділення частки та відповідний відсоток голосів у господарстві носить корпоративний характер, оскільки у відповідності до ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами та відповідно до ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України відноситься до компетенції господарського суду, а доводи про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, в рівних частках, за кожним позивачем по 1/2 частині Селянського (фермерського) господарства «Рубін» після смерті їхнього батька ОСОБА_7 спростовуються вищенаведеним.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції, що позивачами не ставилось питання про визнання права власності на майно СФГ «Рубін», не приймаються до уваги, натомість вони просили визнати право власності на 1/2 частину СФГ «Рубін» за кожним із них, колегією суду, оскільки корпоративні права складаються з майнових (матеріальних) та немайнових прав їх володільця. А отже, свідоцтво про право на спадщину можна отримати лише на майнові (матеріальні) права їх померлого володільця, проте як зазначалось вище самі позивачі в позовній заяві зазначили, що будь-якого майна, а отже на думку колегії суддів, і майнових прав спадкодавця немає. При цьому позивачами не конкретизовано в позовній заяві з чого саме складаються корпоративні права на СФГ «Рубін». Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції а лиш є незгодою з оцінкою судом першої інстанції доказів та спробою їх переоцінити. Проте оцінка доказів є виключною компетенцією суду, а переоцінка доказів діючим процесуальним законодавством не передбачена.

Таким чином, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 308, 313, 314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: