Справа № 635/5823/13-ц
Провадження № 2/635/16/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Березовської І.В.,

за участю секретаря судових засідань Нікішової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківького району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначив, що він згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 09 листопада 1994 року, є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Також, на його імя виданий державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1, відповідно до якого йому передано у власність земельну ділянку за вищевказаною адресою площею 0,1061 га цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Належна йому земельна ділянка межує з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачці ОСОБА_3 На межі зазначених земельних ділянок ним було встановлено паркан.

Позивач зазначає, що належна йому земельна ділянка має таку конфігурацію, при якій ширина вїзду (проходу) для житлового будинку становить 3,50 метрів. Це мінімально допустима ширина, відповідно до правил пожежної безпеки.

Після придбання відповідачкою земельної ділянки наприкінці 2011 року вона самовільно перенесла встановлений ним паркан у бік його земельної ділянки таким чином, що ширина вїзду до його будинку тепер становить 2,60 метрів, а на місці, де був паркан, відповідачкою посаджені дерева.

Отже, відповідачкою самовільно захоплено частину існуючого проїзду до житлового будинку, який є частиною належної йому земельної ділянки.

Відповідно до протипожежних вимог містобудування, планування і забудови міських та сільських поселень ДБН 360-92, затверджених Наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, відстань від краю проїзду до стін будинку, як правило, слід приймати 5-8 метрів для будинків до 9 поверхів і 8-10 метрів для будинків 9 поверхів і більше. Ширина проїзду повинна бути не менше 3,5 метрів. У зоні між будинками і проїздами, а також на відстані 1,5 метрів від проїзду з протилежного боку будинку, не допускається розміщення огорож, повітряних ліній електропередачі і рядкового насадження дерев.

Пересунувши паркан в бік його земельної ділянки та самовільно захопивши частину його земельної ділянки, відповідачка порушила його права як власника земельної ділянки, правила пожежної безпеки, чим поставила його життя під загрозу. Зокрема, у разі виникнення пожежі ліквідувати її наслідки буде неможливо, оскільки немає належного підїзду до його подвіря. Крім того, у разі необхідного проведення ремонтних робіт у належному йому домоволодінні, через звуження проїзду будівельна техніка не зможе заїхати на подвіря.

На всі його вимоги про відновлення меж та перенесення паркану на попереднє місце відповідачка не реагує або грубо відмовляє.

Крім того, діями відповідачки йому завдано моральну шкоду, яка полягає в наступному. Внаслідок сварки, що виникла у нього з відповідачкою щодо межі, він переніс нервовий стрес, йому викликали швидку, він проходив лікування. Через такий душевний стан він протягом року не міг приїздити до свого житлового будинку. Восени він приїхав до свого будинку і від знайомого дізнався, що відповідачка перенесла паркан в бік його будинку. Це викликало у нього гостре відчуття образи та несправедливості, він і досі знаходиться під впливом стресу. Крім того, у нього є побоювання за своє життя та здоровя, оскільки він страждає на гіпертонію, і у разі різкого погіршення здоровя під час перебування у домоволодінні, карета швидкої допомоги не матиме можливості підїхати до будинку, те ж саме стосується і виникнення пожежі.

Посилаючись на вказані обставини, позивач в остаточних вимогах просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування належною йому земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобовязання відповідачки перенести огорожу відповідно до меж земельної ділянки, визначених у Державному акті на право власності на землю, технічному паспорті на домоволодіння, плану закріплення земельної ділянки, а саме: на 1,10 метри в бік земельної ділянки НОМЕР_2, починаючи від гострого кута повороту, на 7 метрів вздовж межі; стягнути з відповідачки на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., а також витрати по сплату судового збору та витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість, зазначила, що саме позивачем захоплена частина її земельної ділянки.

Представник третьої особи Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, зареєстрованого 20 січня 1995 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 140, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1061 га, що розташована на території Височанської селищної ради Харківського району Харківської області в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель./ т.1 а.с.13/

Власником суміжних земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_4, та земельної ділянки площею 0,0010 га, кадастровий номер НОМЕР_5, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами і земельних ділянок від 27 травня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2015, є ОСОБА_3 /т.1 а.с. 43-44,45, 47,48/.

Між сторонами існує спір щодо фактичних меж вказаних земельних ділянок.

За клопотанням позивача у справі була проведена судова земельно-технічна експертиза № 9605 від 31 березня 2015 року, згідно висновків якої, вірогідно, що фактичні межі спірної частини земельної ділянки в натурі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, не відповідають межам, визначеним у правовстановлюючих документах.

Надати категоричні ствердження щодо межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_6, не надається можливим, так як наявні лише лінійні розміри сторін межі, та відсутні метричні геопросторові дані, - координати кутів повороту меж ділянки та величин внутрішніх кутів.

Площа земельної ділянки АДРЕСА_1 при таких вихідних даних буде становити 0,1114 га, що на (53 м2) 0,0053 га більше (0,1114-0,1061), ніж вказано у Державному акті на право приватної власності на землю НОМЕР_7. При цьому, фактична ширина вїзду на ділянку з АДРЕСА_1 складає 4,58 м.

Відновлення розташування межі земельної ділянки з вихідними даними, які зазначені у Державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_7 фактично неможливо, так як вказані лише лінійні розміри сторін межі, та відсутні метричні геопросторові данні, координати кутів повороту меж ділянки.

Для вирішення питання щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки АДРЕСА_1 , необхідно складання технічної документації в натурі (на місцевості) з дотриманням вимог до такої документації та відповідно до такої документації закріпити межі ділянки на місцевості.

Разом з цим, фактична площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, складає 1481 м2 . Фактичні межі спірної частини земельної ділянки НОМЕР_2 в натурі, порушені та не відповідають межам, визначеним у Державних актах на право приватної власності на землю. Загальна площа невідповідності меж земельної ділянки НОМЕР_2 складає 11 м2 . Порушення межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 має місце з боку земельної ділянки НОМЕР_8/т.2 а.с. 71-85/.

Таким чином, вказаний висновок судової земельно-технічної експертизи повністю спростовує доводи позивача щодо порушення відповідачем меж його земельної ділянки.

З огляду на те, що ОСОБА_2 не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження самовільного зайняття відповідачем частини належної йому земельної ділянки, суд відмовляє йому у задоволенні позову в частині усунення перешкод у здійсненні ним права користування земельною ділянкою шляхом зобовязання відповідача перенести огорожу.

Що стосується вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди, то вони також задоволенню не підлягають через недоведеність вимог щодо порушення меж земельної ділянки, а також недоведеності причинного звязку між наслідками у виді погіршення стану здоровя ОСОБА_2 та діями ОСОБА_3

Суд також не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 щодо незаконності видачі ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на земельні ділянки, оскільки вказане питання не є предметом розгляду в даній справі, вимоги щодо визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1, а також недійсним договору купівлі-продажу позивачем заявлені не були.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд, відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову, судові витрати відносить за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені позову до ОСОБА_3, третя особа: Височанська селищна рада Харківського району Харківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - І.В. Березовська