Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., СавченкоВ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 25 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивачізвернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1991 року проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1. Вказане житло було надано ОСОБА_3 як вчителю сільської школи. 11 вересня 2009 року виконавчий комітет сільської ради Токмацького району Запорізької області прийняв рішення № 36, на підставі якого 25 вересня 2009 року відповідачем видано закритому акціонерному товариству «Райз-Максимко» (далі - ЗАТ «Райз-Максимко») свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 - спірну квартиру АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Таврійської сільської ради Токмацького району від 13 грудня 2011 року № 45 на виконання протесту прокурора було визнано нечинним рішення виконкому від 11 вересня 2009 року № 36. Посилаючись на те, що безпідставна видача свідоцтва потягнула за собою подальше незаконне відчуження квартири, у якій проживають позивачі, просили суд визнати свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 25 вересня 2009 року недійсним з моменту його видачі.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 25 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 квітня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами установлено, що 11 вересня 2009 року виконавчим комітетом Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області прийнято рішення № 36 «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1». На підставі вказаного рішення 25 вересня 2009 року ЗАТ «Райз-Максимко» видано свідоцтво на право власності на вказане нерухоме майно (а.с. 13-14).

13 квітня 2010 року між ЗАТ «Райз-Максимко» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, на підставі якого останній набув право власності на спірну квартиру.

Рішенням виконавчого комітету Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області № 45 від 13 грудня 2011 року вищезазначене рішення визнано нечинним (а.с. 16).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначали, що видавши 25 вересня 2009 року ЗАТ «Райз-Максимко» свідоцтво на право власності на спірну квартиру, сільська рада порушила їх право на житло, оскільки раніше спірна квартира виділялась ОСОБА_3 як службова.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що доводи позивачів про порушення їх житлового права спростовуються відсутністю в матеріалах справи доказів про те, що позивачі мали право на користування спірною квартирою, у зв'язку з чим визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно не впливає на їх права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 18 грудня 2009 року № 14 оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 21 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2012 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про зобов'язання ЗАТ «Райз-Максимко» та ОСОБА_5 передати спірну квартиру до комунальної власності Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2012 року ОСОБА_3 виселено з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Право власності на спірну кватиру набув ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 2010 року, який у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачі на законних підставах набули право користування спірною квартирою.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з того, що позивачі не довелиналежними та допустимими доказами порушення оспорюваним свідоцтвом про право власності їх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 25 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 8 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін