Провадження № 22-ц/779/1201/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 квітня 2015 року у справі позовом ОСОБА_2, обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Оптимус-ІФ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКомСервіс плюс» про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, земельною ділянкою, прибудинковою та дворовою територією,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 та ОСББ «Оптимус-ІФ» звернулися з позовом до ОСОБА_3 «ТрансКомСервіс плюс» про усунення перешкод в користуванні житловим будинком №27а, №29 по вул. Гаркуші в м. Івано-Франківську, земельною ділянкою, прибудинковою та дворовою територією за цією адресою, шляхом звільнення частини земельної ділянки, де ведеться будівництво будинку з приміщеннями громадського призначення.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0374 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Гаркуші, 27а в м. Івано-Франківську. На підставі свідоцтва про право власності від 04.03.2013 року вона також є власником житлового будинку площею 340,9 м.кв. Позивач ОСББ «Оптимус-ІФ» несе витрати по утриманні будинку №29, дворової, прибудинкової території, при цьому відповідач створює перешкоди у користуванні проходом-проїздом до даного житлового будинку. Відповідач ОСОБА_3 «ТрансКомСервіс плюс» є забудівником земельної ділянки по

вул. Гаркуші, 23, 27 в м. Івано-Франківську для будівництва багатоквартирного житлового будинку, площею забудови 475 м.кв.

Оскільки ОСОБА_3 «ТрансКомСервіс плюс» будівництво багатоквартирного будинку здійснюється з різними порушеннями, а саме: відповідач, розпочавши забудову, не погодив межі земельної ділянки, на якій здійснюється забудова, із суміжними землекористувачами, не дотримується протипожежної відстані від будинку позивача до будинку, який планується зводити, а внаслідок зсуву суглинкових ґрунтів під фундаментом будинку №27 через недоліки у виконанні робіт по влаштуванню фундаменту виникли численні суттєві пошкодження фасаду будинку та стін цегельної огорожі будинку №27-а, який належить позивачу. Також відповідач завозить будівельні матеріали на територію будівельного майданчика у денний час, що не відповідає технічним умовам проведення будівельних робіт, забезпечує миття коліс автомобілів при виїзді з будівельного майданчика, чим допускає ввіз землі і бруду на проїзну частину вул. Гаркуші, не дотримується вимог РСТ 1966-86 щодо огородження місця будівельних робіт, не врахована щільність забудови, її характер, поверховість. Крім того, відповідач фактично забудовує частину дворової території, яка є елементом благоустрою і прибудинковою територією, яку обслуговує позивач ОСББ «Оптимус-ІФ».

Позивачі просили суд зобов'язати усунути перешкоди в користуванні житловим будинком №27а, №29 по вул. Гаркуші в м. Івано-Франківську, земельною ділянкою, прибудинковою та дворовою територією за цією адресою, шляхом звільнення частини земельної ділянки, де ведеться будівництво будинку з приміщеннями громадського призначення, зобовязати відповідача внести зміни та коригування до проектно-кошторисної документації забудови багатоквартирного житлового будинку №27 по вул. Гаркуші з врахуванням прямого проїзду автотранспорту до будинку ОСОБА_2 та наявного проїзду-проходу до будинку ОСББ «Оптимус-ІФ», стягнути з відповідачів на користь позивачів майнову шкоду в сумі 16 000 грн. та моральну шкоду в сумі 33 000 грн., а також судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що фактичній забудові відповідачем багатоквартирного житлового будинку на вул. Гаркуші, 27 в м. Івано-Франківську фаховими спеціалістами з будівництва виявлено порушення вимог чинних Державних будівельних, санітарно-гігієнічних та протипожежних норм, що підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Робочий проект на вказане будівництво не відповідає генеральному плану міста, межі орендованої на три роки земельної ділянки, на якій ведеться будівництво, не погоджені із суміжними землекористувачами, якими є позивачі, земельний сервітут не встановлений, відповідачем не запроектований прямий вїзд (виїзд) до будинку позивача.

При обстеженні житлового будинку №27а по вул. Гаркуші у м. Івано-Франківську виявлено численні і суттєві пошкодження фасаду будинку, стін цегельної огорожі, що чітко видно на фототаблиці в матеріалах справи, які виникли внаслідок здійснення будівництва поруч з будинком позивача. Порушені норми протипожежного та інсоляційного режимів. Крім того, відповідачем було самовільно зайнято, огороджено та використовується земельна ділянка більшої площі, ніж надана в оренду. Інспекцією архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області 28.05.2008 року з цього приводу відповідачу був направлений лист за №7/9-01-20/419, у якому вказано про необхідність зупинки будівельних робіт з будівництва житлового будинку по вул. Гаркуші у м. Івано-Франківську, який відповідач проігнорував.

Відповідач не взяв до уваги, що позивач ОСББ «Оптимус-ІФ» користується земельною ділянкою, на якій ведеться будівництво, яка є прибудинковою територією.

Відповідач на проїзній частині дворової території розмістив будівельні матеріали та бетонні плити, заблокувавши вільне пересування до житла позивача.

На думку апелянта, суд не дослідив позовну вимогу та ту обставину, що на території будівельного майданчика знаходиться будівельний великий кран, з якого під час його роботи капає вниз мазут та утворює плями на автомобілях, одязі мешканців будинків №27а та №29, а також постійний стукіт та шум техніки під час будівництва, що призводить до моральних страждань.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У судове засідання не зявилися позивач ОСОБА_2, її представник ОСОБА_4 та представник позивача ОСББ «Оптимус ІФ», які належним чином та завчасно повідомлені судом про день, місце та час розгляду апеляційної скарги. Про причини неявки у судове засідання позивач не повідомила. Представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про відкладення розгляду справи, мотивуючи тим, що він приймає участь у розгляді справи у іншому суді, однак відомостей, які б підтверджували цей факт, суду не надано. Тому причини неявки його у судове засідання визнано неповажними. Зважаючи, що неявка сторін відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи, тому справа розглянута апеляційним судом за відсутності позивачів.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Оскільки рішення суду оскаржує лише позивач ОСОБА_2, а позивач ОСББ «Оптимус-ІФ» його не оскаржив, а сама ОСОБА_2 не має повноважень щодо розпорядження правами ОСББ «Оптимус-ІФ», тому перегляд судового рішення, відповідно до ст. 303 ЦПК України, здійснюється апеляційним судом лише в частині, що стосується прав та інтересів позивача ОСОБА_2

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0374 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Гаркуші, 27а в м. Івано-Франківську, що посвідчується Державним актом на право власності від 22.03.2004 року (а.с.21).

Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 21.06.2005 року №189 позивачу ОСОБА_2 дозволено реконструкцію житлового будинку з надбудовою мансардного поверху. На підставі Свідоцтва про право власності 04.03.2013 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку загальною площею 340,9 м.кв., житловою площею 96 м.кв. (а.с.30,31).

Відповідач ОСОБА_3 «ТрансКомСервіс плюс» є орендарем земельної ділянки площею 0,2578 га по вул. Гаркуші, 23, 27 в м. Івано-Франківську для будівництва багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення, згідно договору оренди землі №142 від 10.05.2011 року (а.с.19-20, 22, 26). На даній земельній ділянці відповідачем як забудівником здійснюється будівництво багатоквартирного будинку площею забудови 475 м.кв., що підтверджується Декларацією про початок виконання будівельних робіт (а.с.14-17). Договір оренди на час розгляду справи є пролонгований та діючий.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведений факт порушення її прав відповідачем належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За змістом ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

У судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами по справі, що позивач ОСОБА_2, як власник земельної ділянки, площею 0,0374 га, розташованої по вул. Гаркуші, 27а в м. Івано-Франківську, на якій побудований житловий будинок загальною площею 340,9 м.кв., та ОСОБА_3 «ТрансКомСервіс плюс», як орендар земельної ділянки площею 0,2578 га по вул. Гаркуші, 23, 27 в м. Івано-Франківську, на якій розташований обєкт незавершеного будівництва - багатоквартирний будинок, площею забудови 475 м.кв., є суміжними землекористувачами.

У матеріалах справи міститься технічна документація щодо проведення робіт по горизонтальній зйомці земельної ділянки ОСОБА_3 «ТрансКомСервіс плюс» на вул. Гаркуші, 23, 27 в м. Івано-Франківську (а.с.200-210), із якої виходить, що відповідач на законних підставах користується земельною ділянкою площею 0, 2578 га, тобто на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеному в установленому законом порядку.

Акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки (а.с. 207 зворот) не погоджений з позивачем ОСОБА_2, однак сам факт такого неузгодження не може слугувати доказом того, що відповідачем створені перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою по вул. Гаркуші, 27а, а також підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В силу ст. 58 та ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 3 та 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перелік письмових доказів міститься у ст. 64 ЦПК України.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будьякі фактичні дані (статті 5759 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, на підставі якої суд вирішив спір, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Аналогічна відповідальність наступає й за завдану моральну шкоду, крім випадків, установлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

З наведеного виходить, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Обов'язок доказування покладається на сторони і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, тому підставу позову повинен довести саме позивач, зокрема створення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, розташованими за адресою: вул. Гаркуші, №27а у м. Івано-Франківську, невідповідність проектно-кошторисної документації на забудову вимогам державних стандартів, у звязку з чим порушені або можуть бути порушені у майбутньому права позивача, а також наявність та розмір завданої саме позивачу ОСОБА_2 майнової та моральної шкоди.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, що відповідачем, які і коли саме були створені перешкоди у користуванні позивачу ОСОБА_2 житловим будинком та земельною ділянкою.

На фотознімках, на які посилається апелянт, видно, що поблизу огорожі земельної ділянки ОСОБА_2 розташовані будівельні матеріали, однак самі по собі фотознімки не є належним доказом перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, оскільки вони не містять відомостей про конкретне місце розміщення будівельних матеріалів (на чиїй земельній ділянці розміщені ці будівельні матеріали, коли здійснена фотозйомка, чи знаходилися ці будівельні матеріали поблизу огорожі будинку позивача на момент ухвалення рішення судом). Будь-яких інших письмових доказів, які б свідчили про створення перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком матеріали справи не містять.

Позивач просила усунути перешкоди у користуванні будинком та земельною ділянкою шляхом звільнення частини території земельної ділянки, на якій ведеться будівництво та зобовязати відповідача внести зміни та коригування до проектно-кошторисної документації забудови. Проте, у матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази того, що забудова території здійснюється із порушенням державних стандартів та не у відповідності проектній документації забудови.

Судом розяснювалося право позивачу щодо проведення судових експертиз і у справі були призначені комплексна державно-будівельна та земельно-технічна експертизи, висновки яких могли б бути належними доказами у справі, однак ухвала суду про призначення експертиз повернена без виконання, оскільки позивачем не оплачена їх вартість.

До апеляційного суду позивач не зверталася з клопотанням про призначення експертиз по справі.

Що ж стосується відшкодування шкоди, то позивачі просили стягнути на користь їх обох загалом майнову шкоду у розмірі 16 000 гривень та моральну 33 000 гривень.

Збитками у данному випадку можуть бути втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні, або прямі збитки).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р.).

Тобто, кожна фізична та юридична особа повинна довести розмір саме своїх майнових та моральних втрат.

Доказів того, що саме відповідачем, а також у якому обсязі були пошкоджені фасад та огорожа будинку позивача матеріали справи також не містять. Відсутні докази про розмір збитків, що підлягають відшкодуванню або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкоджених речей.

Оскільки у справі відсутні належні, допустимі, достовірні докази, які б вказували на те, яке саме майно були пошкоджене, чим це підтверджується та чи знаходилось у причинному звязку його пошкодження з діями, вчиненими відповідачем, то суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову і в цій частині.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач не навела доказів підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі вона оцінює заподіяну саме їй шкоду та з чого вона при цьому виходить.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, надана належна оцінка доказам у справі, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 313, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_5

ОСОБА_6