Справа № 666/2174/15-ц
Провадження № 2/666/1322/15
15.06.2015 року Дніпровський районний суд міста Херсона у складі
головуючого - судді Стамбули М.І,
з участю секретаря Григораш О.І.,
розглянувши у судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про визнання незаконною бездіяльності, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, компенсацію середнього заробітку і зобов`язання вчинити певні дії,
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18 березня 2014 року звільнений з посади судового експерта в Одеському НДІСЕ за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації і 19 березня 2014 року на виконання Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 Про часткову мобілізацію та відповідно до мобілізаційного плану призваний на військову службу.
Окрім цього, позивач вказує, що він 12 березня 2015 року прийнятий на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. На підтвердження цього він надав копію витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12 березня 2015 року №48 і копію контракту про проходження ОСОБА_1 військової служби від 3 березня 2015 року.
Із заявами про поновлення на роботі на посаді судового експерта Херсонського відділення Одеського НДІСЕ і виплату середнього заробітку починаючи з 18 березня 2014 року на підставі п. 2 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації позивач звертався 17 вересня 2014 і 5 березня 2015 до директора Одеського НДІСЕ, але ці вимоги задоволені не були.
У зв`язку з цим, позивач просить визнати бездіяльність відповідача протиправною та відновити його право шляхом скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді судового експерта і стягнення середнього заробітку і моральної шкоди, заподіяної порушенням його трудових прав.
Представники позивача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримати позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просили задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Представник відповідача повторно не з`явився у судове засідання, про час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
У зв`язку з повторною неявкою відповідача у судове засідання, за згодою представників позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача, дослідивши надані суду докази, суд встановив наведені нижче обставини.
12 вересня 2013 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду судового експерта Херсонського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. 18 березня 2014 року наказом директора Одеського НДІСЕ №17-к ОСОБА_1 звільнили за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації. Ці обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача.
19 березня 2014 року на виконання Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 Про часткову мобілізацію та відповідно до мобілізаційного плану ОСОБА_1 призвали на військову службу під час мобілізації. Це підтверджується наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №37 про зарахування до списків особового складу військової частини та призначили начальником відділення оперативних чергових ІНФОРМАЦІЯ_1 і довідкою тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 від 9 січня 2015 року №1/32.
17 вересня 2014 і 5 березня 2015 ОСОБА_1 звертався до директора Одеського НДІСЕ із заявами про поновлення на роботі на посаді судового експерта Херсонського відділення Одеського НДІСЕ і виплату середнього заробітку починаючи з 18 березня 2014 року на підставі п. 2 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації, але ці заяви задоволені не були.
12 березня 2015 року ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. Це підтверджується копією витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12 березня 2015 року №48 і копією контракту про проходження ОСОБА_1 військової служби від 3 березня 2015 року.
8 червня 2014 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації від 20.05.2014 № 1275-VII (далі - Закон № 1275-VII). Цим законом внесено зміни до ст.36 КЗпП, ст.119 КЗпП і ст.39 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП у редакції закону № 1275-VII підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Відповідно ч. 3 ст.119 КЗпП і у редакції закону № 1275-VII за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1275-VII дію ч.2 ст. 39 ЗУ „Про військовий обов`язок і військову службу і ч.3 ст. 119 КЗпП в редакції Закону № 1275-VII поширено на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 „Про часткову мобілізацію, затвердженого Законом України „Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію.
Таким чином, відповідно до наведених законів за військовослужбовцями, які були призвані відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 „Про часткову мобілізацію зберігається робоче місце і середній заробіток. Отже, усі працівники, які були звільнені з роботи на підставі п.3 ч.1 36 КЗпП України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, мають бути поновлені роботодавцем на роботі у зв`язку із набуттям чинності Законом № 1275-VII.
8 лютого 2015 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду від 15.01.2015 № 116-VIII (далі - Закон № 116-VIII).
Цим законом № 116-VIII статтю 119 КЗпП доповнено частиною четвертою такого змісту: За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік".
Аналогічні зміни законом № 116-VIII внесено також до ч.2 ст.39 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу».
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідно до пункту 2 перехідних положень закону № 1275-VII на ОСОБА_1 поширюються норми ч.2 ст. 39 ЗУ „Про військовий обов`язок і військову службу і ч.3 ст. 119 КЗпП про збереження за мобілізованими працівниками місця роботи і середнього заробітку. Відповідач всупереч вимогам закону № 1275-VII не поновив позивача на роботі і не виплатив середній заробіток. Його бездіяльність є незаконною.
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 має бути поновлений на посаді судового експерта Одеського НДІСЕ з 18 березня 2014 року, тобто з часу звільнення у зв`язку з мобілізацією. Також йому має бути виплачено компенсацію середнього заробітку.
Окрім цього, продовження ОСОБА_1 з 12 березня 2015 року військової служби за контрактом відповідно до ч.4 ст.119 КЗпП у редакції закону № 116-VIII є підставою для збереження за ним робочого місця і середнього заробітку більше ніж на один рік.
Таким чином, відповідно до вимог ч. 3, 4 ст.119 КЗпП ОСОБА_1 має бути компенсований середній заробіток за увесь період, протягом якого він мав право на його отримання, тобто з 18 березня до дня поновлення на роботі 15 червня 2015 року.
Середній заробіток, що підлягає стягненню з Одеського НДІСЕ на користь ОСОБА_1 , розраховується відповідно до Постанови КМУ №100 від 8.02.1995 Про затвердження порядку обчислення середньої заробітньої плати і становить (1936 +2678,40) : 41 х 310 робочий день = 34 889 грн., оскільки має визначатись із середньоденної заробітної плати, розрахованої із оплати за січень і лютий 2014 року, що передували звільненню, і помноженої на 310 робочих днів.
Окрім цього, суд визнає обґрунтованими доводи позивача про те, що порушення його трудових прав з вини відповідача призвела до втрати ОСОБА_1 нормальних життєвих зв`язків та змусили поряд з виконанням обов`язків мобілізованого військовослужбовця докладати додаткових зусиль для судового захисту порушених прав і їх відновлення. У зв`язку з цим, відповідно до норм ст. 237-1 КЗпП з Одеського НДІСЕ на користь позивача має бути стягнуто моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір у сумі 359 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись 2 Прикінцевих положень Закону „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації від 20.05.2014, ч.2 ст. 39 ЗУ „Про військовий обов`язок і військову службу, ч.3 ст. 119, ст. 237-1 КЗпП, ст.ст.10, 60, 212, 213, 215, 224, 226, 294 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про визнання незаконною бездіяльності, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, компенсацію середнього заробітку, моральної шкоди і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, яка полягає у невиконанні вимог ч.3 ст.119 КЗпП і п.2 Перехідних положень ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації щодо ОСОБА_1 .
Скасувати наказ директора Одеського НДІСЕ від 18 березня 2014 року №17-к про звільнення за п.3 ст.36 КЗпП ОСОБА_1 з посади судового експерта Херсонського відділення Одеського НДІСЕ.
Поновити ОСОБА_1 на посаді судового експерта Херсонського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз з 18 березня 2014 року і зобов`язати відповідача внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про скасування наказу про звільнення і про поновлення на роботі.
Стягнути з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз на користь ОСОБА_1 , приживаючого за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , середній заробіток за період з 18 березня 2014 року до 15 червня 2015 року у сумі 34 889 гривень і 1000 гривень моральної шкоди.
Стягнути з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз на корить держави судовий збір у розмірі 359 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через Дніпровський районний суд м. Херсона шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в порядку ст.294 ЦПК України

Суддя Стамбула М.І.