З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 586/262/15-ц
Номер провадження по справі 2/586/309/15
02 червня 2015 року Середино-Будський районний суд Сумської області у складі:
головуючої - судді - Дубінчиної Т. М.
при секретарі - Поповій М.М.
з участю прокурора - Зибко М.О..
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.С-Буді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу другого з батьків,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить надати їй, ОСОБА_1, дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до Російської Федерації її неповнолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Середина-Буда, Середино-Будського району, Сумської області, до досягнення ним повноліття, без згоди та супроводу батька дитини -відповідача ОСОБА_2,
Свої вимоги обґрунтовує наступним.
Вона є матір'ю дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає разом з нею. Батьком дитини в свідоцтві про його народження записано відповідача - ОСОБА_2.
З відповідачем вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але відповідач офіційно визнав себе батьком дитини.Два місяці після народження дитини вони з відповідачем та дитиною проживали в м.Києві, в грудні 2011 року їх відносини погіршились, та вона з дитиною повернулась на постійне проживання до своєї матері в м.С-Буда Сумської області, зареєстровані по АДРЕСА_1.
В перший рік після народження дитини відповідач ОСОБА_2 надсилав їй аліменти на утримання дитини в сумі 200 грн щомісяця, а вже більше 2-х років аліменти не надсилає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зв'язок з відповідачем обірвався. З часу переїзду до м.С-Буда відповідач жодного разу не виявив бажання зустрітись з дитиною, спілкуватись з сином, не приїзжав. З 2011 року по цей час батько ОСОБА_5 - відповідач ОСОБА_2, не проявляєє до сина батьківської турботи, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає по цей час, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умови для отримання дитиною освіти, не цікавиться його долею, станом здоров'я, навчанням, не телефонує, не вітає з днем народження тощо.
17.10.2014 року вона змушена була написати заяву до С-Будського районного управління внутрішніх справ про проведення розшукових заходів відносно відповідача ОСОБА_2 За результатами проведення розшукових заходів вона отримала висновок № 1065 від 22.10.2014 р, яким було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 по останньому місцю проживання -АДРЕСА_2, виписався, безвісно відсутньою особою не являється.
Вона з сином ОСОБА_5 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3, а останнє відоме їй місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 .
Вона сумлінно виконує свій обов'язок по догляду та утриманню сина ОСОБА_5, який зареєстрований та проживає з нею за однією адресою, що підтверджується документально довідкою, виданою виконкомом Середино-Будської міської ради № 3120 від 09.12.2014 року.
Вона сама несе витрати на придбання одягу, взуття, придбання продуктів харчування для сина, так як син ОСОБА_5 відвідує садочок, надає доступ синові до культурних та духовних цінностей, створює умови для отримання дитиною освіти.
Вона працює та фактично проживає в м.Москва, тому має намір забрати сина ОСОБА_5 на тимчасове проживання та поїздки за межі України з метою розширення його кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та піддготовкою до самостійного життя.
Але , вона не може отримати згоду на перетинання кордону дитиною у відповідача, так як місце його фактичного знаходження їй не відоме, так як з ним повністю втрачений зв'язок.
Її бажання отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, відсутні обставини, які обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон, відповідно, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків відповідає інтересам дитини та вимогам законодавства України.
До того ж, вона вийшла заміж 28.02.2014 року. Її чоловік, ОСОБА_6, працює в ГАУ МО «Дирекция спортмероприятий» (м.Москва), є громадянином Російської Федерації, має житло в м.Москва. У нього склались гарні стосунки з її сином ОСОБА_5. Вони б хотіли проживати разом однією сім'єю в м.Москва, але виїхати разом з дитиною за межі України вона не має можливості, так як не може отримати на це згоду батька дитини - відповідача по справі.
У судовому засіданні позивача ОСОБА_1 позов підтримала повністю з підстав, викладених у заяві. Пояснила, що дійсно ОСОБА_2 ОСОБА_3 не піклується про сина, вона втратила з ним зв"язки майже 3 роки тому, його місцезнаходження та перебування невідомо, тому вона не може взяти згоду батька на вивіз дитини за кордон. У теперішній час вона має іншу сім"ю в м.Москва. бажає перевезти туда сина, просить суд надати дозвіл на вивіз сина за кордон без згоди батька...
Відповідач ОСОБА_2 місце перебування якого невідомо належним чином повідомлений про час і дату розгляду справи через оголошення у газеті " Урядовий кур"єр "що підтверджується копією оголошення.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України.
Представник -служби у справах дітей Середино-Будської райдержадміністрації в судове засідання не з"явився, просить справу розглянути без їх участі , про що надали заяву..
Представник третьої особи - управління державної міграційної служби України в Сумській області в судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суду не повідомив., про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд, досідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, думку прокурора Зибко М.О., вважає , що позовні вимоги ОСОБА_1 і обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є матір»ю - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає разом з нею. Батьком дитини в свідоцтві про його народження записано відповідача - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1.
З відповідачем вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але відповідач офіційно визнав себе батьком дитини.Два місяці після народження дитини вони з відповідачем та дитиною проживали в м.Києві, в грудні 2011 року їх відносини погіршились, та вона з дитиною повернулась на постійне проживання до своєї матері в м.С-Буда Сумської області, зареєстровані по АДРЕСА_1.
В перший рік після народження дитини відповідач ОСОБА_2 надсилав їй аліменти на утримання дитини в сумі 200 грн щомісяця, а вже більше 2-х років аліменти не надсилає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зв'язок з відповідачем обірвався. З часу переїзду до м.С-Буда відповідач жодного разу не виявив бажання зустрітись з дитиною, спілкуватись з сином, не приїзжав. З 2011 року по цей час батько ОСОБА_5 - відповідач ОСОБА_2, не проявляєє до сина батьківської турботи, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає по цей час, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умови для отримання дитиною освіти, не цікавиться його долею, станом здоров'я, навчанням, не телефонує, не вітає з днем народження тощо.
Згідно висновку № 1065 від 22.10.2014 р, ОСОБА_2 по останньому місцю проживання -АДРЕСА_2, виписався, безвісно відсутньою особою не являється.
ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3, а останнє відоме їй місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 сумлінно виконує свій обов'язок по догляду та утриманню сина ОСОБА_5, який зареєстрований та проживає з нею за однією адресою, що підтверджується документально довідкою, виданою виконкомом Середино-Будської міської ради № 3120 від 09.12.2014 року.
Вона працює та фактично проживає в м.Москва, до того ж, вона вийшла заміж 28.02.2014 року, що підтверджується копією про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 28.02.2014 р.. Її чоловік- ОСОБА_6, працює в ГАУ МО «Дирекция спортмероприятий» (м.Москва), є громадянином Російської Федерації, має житло в м.Москва. У нього склались гарні стосунки з її сином ОСОБА_5. Вони б хотіли проживати разом однією сім'єю в м.Москва, але виїхати разом з дитиною за межі України вона не має можливості, так як не може отримати на це згоду батька дитини - відповідача по справі.
ОСОБА_1 має намір забрати сина ОСОБА_5 на тимчасове проживання та поїздки за межі України з метою розширення його кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та піддготовкою до самостійного життя.
Але , вона не може отримати згоду на перетинання кордону дитиною у відповідача, так як місце його фактичного знаходження їй не відоме, так як з ним повністю втрачений зв'язок.
Її бажання отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, відсутні обставини, які обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон, відповідно, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків відповідає інтересам дитини та вимогам законодавства України.
Відповідно рішення С-Будського райсуду Сумської області від 21.01.2015 року з відповідача стягуються на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, цомісячно,але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання дитини. Виконавчий лист від 21.01.2015 року поданий нею на виконання 1.03.2015 року до виконавчої служби Подільського району м.Києва.
Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч.2 статті 313 Цивільного кодексу України передбачається, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків( усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Виїзд за меж України громадян, які не досягли щістнадцятирячного віку , в супроводі одного з батьків, або осіб , які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, а також якщо він є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис у свідоцтві про народження дитини, та відсутній у пункту пропуску; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій свідоцтва про смерть другого з батьків або рішення суду про позбавлення його батьківських прав; визнання другого з батьків безвісти відсутнім чи недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу - під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері.
Цей порядок відповідає Правилам перетинання державного кордону громадянами країни, затвердженим постановою Кабінету міністрів від 27 січня 1995 року №57. Слід окремо зазначити, що згідно з п. 6 порядку організації виїзду дітей за кордон на відпочинок та оздоровлення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1251, для отримання дозволу на таку подорож до відповідного органу разом з іншими документами подається нотаріально завірена згода обох батьків (опікунів, піклувальників, рийомних батьків, батьків-вихователів) дитини.
Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 4 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених становою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.
Відповідно до ч.І, ч.2 ст.З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюция (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти.
Таким чином суд приходить до висновку про необхідність надання дозволі позивачці на виїзд дитини за кордон.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст..10, ,60,61,209 ЦПК України ,ст.ЗЗ Конституції України, ч.І, ч.2 ст.З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, принципами 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року Резолюция 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 110,169, 209, 213-215 ЦПК України , ст.313 ЦК України, ст.ст. 135,154, 155 СК України , ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою KM України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, постановою кабінету міністрів від 27.01.1995 року №57,- суд,-
Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженці м.Середина-Буда, Середино-Будського району, Сумської області, зареєстрованій по АДРЕСА_1, тимчасово проживаючій в Російській Федерації в м.Москва, дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до Російської Федерації її неповнолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Середина-Буда, Середино-Будського району, Сумської області, до досягнення ним повноліття, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення може бути
подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через С-Будським райсуд..
Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
. Суддя : Т. М. Дубінчина