АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Заришняк Г.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просив у рахунок погашення заборгованості відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29.05.2007 року в розмірі 6 677 508, 01 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 321, 40 кв.м., ринкова вартість якого станом на 11.06.2015 року, відповідно до Висновку суб'єкта оціночної діяльності, становить 4 976 691,00 гр., яке належить відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу приміщення від 06.01.2000 року, шляхом визнання права власності на нежиле приміщення за Публічним акціонерним товариством « Дельта Банк».

Посилається в позові на те, що 29.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» /правонаступник AT »УкрСиббанк»/ та відповідачем був укладений Кредитний договір № 0, за умовами якого йому був наданий кредит у розмірі 300 000,00 дол. США строком до 28.05.2018 року під 13 %.

В цей же день для забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком був укладений Договір іпотеки, відповідно до якого відповідачем в іпотеку банку було передано нерухоме майно: нежиле приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 321, 40 кв.м.

В зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором станом на 25.11.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 6 677 508, 01 грн. ,яка складається з:

3 936 343, 19 грн. заборгованості по кредиту;

2 741 164, 82 грн. заборгованості по процентах.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ »Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даними договорами, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за Кредитним договором, укладеним між банком та відповідачем.

Виходячи з того, що відповідач не виконує умови договору, кредит та відсотки за користування коштами не сплачує, в порядку виконання вимог п.4.1 Іпотечного договору просив задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28.07.2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29.05.2007 року в розмірі 6 677 508, 01 гр.. з яких: 3 936 343, 19 гр. заборгованості по кредиту та 2 741 164, 82 гр. заборгованості по процентах, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 321. 40 кв.м., ринкова вартість якого станом на 11.06.2015 року, відповідно до Висновку суб'єкта оціночної діяльності, становить 4 976 691,00 гр., яке належить ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу приміщення від 06.01.2000 року, шляхом визнання права власності на нежиле приміщення за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Визнано за Публічним акціонерним товариством Дельта Банк» право власності на нежиле приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 321, 40 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 3654,00 гр. судового збору.

Не погодившись таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

В скарзі вказував на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також порушені та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Посилався на те, що суд неправомірно задовольнив позов ПАТ «Дельта Банк», визнавши за ним право власності на заставне майно, оскільки позивач вже звертався до Солом'янського районного суду міста Києва з відповідною позовною заявою про стягнення заборгованості за якою триває судовий розгляд. Суд не перевірив, чи є ПАТ «Дельта Банк» належним іпотеко-держателем заставного майна. Договором та ЗУ «Про іпотеку» не передбачено право банку в судовому порядку звертати стягнення на майно шляхом визнання права власності, такий спосіб можливий лише в позасудовому порядку. Суд не вірно встановив загальний розмір боргу по кредиту та всі його складові частини, як того вимагає ст. 39 ЗУ Про іпотеку. Судом не враховані вимоги ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема підпункту 7 частини 11, згідно якої Кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Суд першої інстанції також не дав належної оцінки тій обставині, що згідно п. 1.2. Договору іпотеки б/н від 29.05.2007 р. із внесеними змінами Договором про внесення змін від 04.02.2009 р., «іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Боржника за декількома кредитними договорами.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав, а також вважав, що суд не повинен був звертати стягнення на майно, яке придбавалось в шлюбі, оскільки другий з подружжя не давав згоди на передачу його в іпотеку.

Представник позивача доводи скарги заперечувала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 29.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» /правонаступник АТ «УкрСиббанк»/ та відповідачем був укладений Договір про надання споживчого Кредиту № 0, за умовами якого йому був наданий кредит у розмірі 300 000,00 дол. США строком до 28.05.2018 року під 13 %.

В цей же день для забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком був укладений Договір іпотеки, відповідно до якого відповідачем у іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 321, 40 кв.м.

В зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором станом на 25.11.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 6 677 508. 01 гр. ,яка складається з:

3 936 343. 19 грн. заборгованості по кредиту;

2 741 164, 82 грн. заборгованості по процентах.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Делыа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу вимоги за кредитами, відповідно до умов якого до позивача у порядку, обсязі та умовах, визначених ним, перейшло право вимоги за Кредитними договорами, укладеними ПАТ «УкрСиббанк» з позичальниками, в тому числі відповідачем, за умовами спірного Договору від 29.05.2007 року.

Таким чином, за умовами Договору до позивача перейшло право вимоги за укладеним між ПАТ »УкрСиббагнк» та відповідачем договором.

Судом встановлено, що умови договору відповідач не виконує, кредит не погашає, в зв'язку з чим утворилася заборгованість.

15.10.2014 року на адресу відповідача, як позичальника, була направлена вимога про усунення порушення зобов'язань по Кредитному договору з вимогою погасити заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» та роз'яснено право банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.4.3 та 4.4. Договору іпотеки у випадках, зазначених у п.п.2.1.1 -2.1.2 даного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення відповідно до ст. 35 Закону України» Про іпотеку» і в разі невиконання вимог, зазначених у повідомленні, звертає стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п.п.2.1.1 та 2.1.2 Договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання за Кредитним договором, а в разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.4.2 Договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Додатковою угодою №1 до Кредитного договору від 30.01.2009 року, якою реєстраційний номер Кредитного договору в системі обліку банку був змінений на № 1, була встановлена схема погашення кредиту, а саме: шляхом щомісячної сплати ануїтентних платежів 25 числа кожного календарного місяця строку кредитування в розмірі 3 441,00 дол. США.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до суду, вбачається, що з грудня 2011 року кредит та відсотки за користування коштами відповідач не сплачує.

З наданого позивачем при зверненні до суду Висновку про ринкову вартість об'єкта оцінювання, виконаного ТОВ»Вектор Оцінка», ринкова вартість об'єкта оцінки, тобто спірного приміщення, становить 4 460 715. 00 грн.

Виходячи з наявних у справі та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, вищенаведені обставини, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про наявність підстав для задоволення позову відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що в іншій справі розглядається справа про стягнення заборгованості на правильність рішення суду не впливають, та як звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості не позбавляє банк права на звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності непогашеної заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права та роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання.

Доводи про недоведеність позивачем, переходу до нього прав іпотеко держателя спростовуються матеріалами справи, які знаходяться на а.с. 141-144, 176-214, це договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, акт прийому передачі., повідомлення відповідача про передачу прав.

Доводи скарги про те, що звернення стягнення на майно, шляхом визнання права власності може бути здійснено лише в позасудовому порядку, колегія суддів не приймає виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та вказаних у п. 4.1 іпотечного договорі умов, у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону).

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. З ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку») іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке 4 предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За таких обставин не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Посилання відповідача на те, що суд не вірно встановив загальний розмір боргу по кредиту та всі його складові частини, як того вимагає ст. 39 ЗУ Про іпотеку, є безпідставними, оскільки загальний розмір заборгованості та його складові відображені в судовому рішенні. При цьому відповідач в апеляційній скарзі не наводить жодних конкретних доводів на спростування правильності розрахунку заборгованості наданого позивачем.

Доводи про те, що судом не враховані вимоги ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», колегія суддів не приймає, оскільки зобов'язання по кредитному договору не виконані, а тому строк пред'явлення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не пропущений.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем дотримані строки та порядок направлення боржнику вимоги про повернення боргу, в якій той попереджався про наслідки невиконання у вигляді звернення стягнення на майно.(а.с. 36, 37 171-172)

Посилання в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності також є безпідставні, оскільки позивачем були надані суду докази, які підтверджують, що відповідач визнавав заборгованість та неодноразово звертався до позивача з питанням реструктуризації боргу.

Посилання в апеляційному суді на відсутність згоди співвласника на передачу майна в іпотеку спростовуються наданою апеляційному суду нотаріально-посвідченої заявою ОСОБА_4(дружини відповідача) з якої вбачається, що вона не заперечувала проти передачі в іпотеку нежилого приміщення на яке районним судом звернуто стягнення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: