Справа № 367/9100/13 Головуючий у І інстанції Мікулін А.В.
Провадження № 22-ц/780/2121/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 51 26.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Волохова Л.А., Іванової І.В.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина проживає з нею, але батько не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та ухиляється від виконання батьківських обов'язків з народження дитини.

З урахуванням вказаного позивачка просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини у віці від 1 до 18 років, починаючи з для подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_4

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2014 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи від 16 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Також допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_4

Також вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від 16 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав скасовано і передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті рішення Апеляційного суду залишено без змін.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права в частині позбавлення батьківських прав ставиться питання про скасування рішення в цій частині і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги про позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2. є батьками ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Батьки у зареєстрованому шлюбі не перебувають. ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації.

Також судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, визначених ст.164 СК України. Вирішуючи питання про те, що розмір аліментів на утримання дитини необхідно стягувати у твердій грошовій формі, суд першої інстанції послався на нерегулярний, мінливий дохід відповідача та на відсутність даних про його офіційне працевлаштування за місцем проживання.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, обєктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог про позбавлення батьківських прав вірно встановив, що позивачкою не було надано доказів, які б підтвердили наявність в діях ОСОБА_3 винної поведінки або свідомого нехтування своїми обов'язками, або жорстокого поводження з дитиною та наявність у відповідача таких хронічних хвороб, як алкоголізм або наркоманія.

Апеляційним судом теж не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач вдавався до будь-яких видів експлуатації дитини, примушував дитину до жебракування та бродяжництва тощо та інших, які могли б бути підставою для озбавлення батьківських прав.

Крім того, суд першої інстанції вірно взяв до уваги пояснення ОСОБА_3, в яких останній посилався на те, що від виконання своїх батьківських обов'язків не ухилявся, неодноразово виявляв турботу про доньку, брав участь в її утриманні та вихованні; надавав дозвіл на її виїзд за межі України, має постійне місце роботи, періодично передає гроші на утримання дитини, але мати ОСОБА_2 створює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Щодо посилання апелянта на висновок органу опіки та піклування від 19 серпня 2014 року №7-46-2487, то він, як вірно вважав і суд першої інстанції, не може бути взятий до уваги, оскільки не містить даних про свідоме нехтування ОСОБА_3 батьківськими обов'язками, і при тому висновок складений як без участі самого ОСОБА_3, так і без участі позивачки ОСОБА_2

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах, суперечать встановленим судом обставинам та не спростовують висновків суду, які належним чином мотивовані і відповідають вимогам матеріального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2014 року в оскаржуваній частині щодо позбавлення батьківських правзалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Волохов Л.А.

Іванова І.В.