Справа № 234/3437/14-ц
Провадження № 2/234/13/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бакуменко А.В.

при секретарі Кісточка І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виділ в натурі частки з нерухомого майна, визнання договору частково недійсним та визнання права власності на нерухоме майно та по зустрічному позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділі в натурі частки нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Краматорського міського суду з позовом про виділ в натурі частки з нерухомого майна, визнання договору частково недійсним та визнання права власності на нерухоме майно, свої вимоги обґрунтував тим, що на підставі договору дарування від 21.11.2002 року йому належить на праві приватної власності 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою господарчих та побутових будівель та споруд, розташованих АДРЕСА_1. Даний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 2010 кв.м. При цьому 2/3 частини земельної ділянки , загальною площею 1662 кв.м. належали ОСОБА_9 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 28.12.1994 року. В договорі дарування зазначено, що ОСОБА_9 подарував «дві треті частки житлового будинку з відповідною часткою господарчих та побутових споруд. На земельній ділянці розташовано один одноповерховий будинок, загальною площею 132,2 кв.м., в тому числі житловою площею 93,10 кв.м., та такі споруди сараї Б,Г,Ж, літня кухня В, підвал п-д, вбиральня Е, гараж З, огорожа 1-5, замощення 1». В зазначеному договорі перелічені конкретні кімнати та інші побутові споруди, в тому числі і гараж- З. Гараж був побудований в 1976 році ОСОБА_9 та з цього часу він користувався ним. Ніколи спору про користування гаражем не виникало. 23.07.1999 року було укладено договорі купівлі-продажу між відповідачем в котрому також зазначено гараж З, однак він не міг бути предметом договору, оскільки право власності на нього було закріплено раніше за ОСОБА_9. просить суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу № 290 від 23.07.1999 року частки житлового будинку в частині зазначення в договорі в переліку нерухомого майна, що продається «гараж - З». Виділити йому, ОСОБА_2 в натурі частку з нерухомого спільного майна, яка складається із 2/3 частин будинку А-1А1-1а, а саме: тамбур, коридор, ванна, кухня, жила кімната площею 13,4 кв.м., жила кімната площею 11,4 кв.м., жила кімната площею 27,4 кв.м., жила кімната площею 13,8 кв.м., а всього загальною площею 93,1 кв.м. в тому числі жилою площею 66,0 кв.м.; господарськими спорудами: сараями Б та Г, літньою кухнею В з підвалом п-д, гаражем З, 2/3 паркану та 2/3 замощення. Припинити його право часткової власності на дане майно та визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно, як на виділений окремий об?єкт нерухомості..

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулись до суду з зустрічним позовом про виділ в натурі частки нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, свої вимоги обґрунтували тим, що відповідно до договору купівлі-продажу № 290 від 23.07.1999 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 на праві дольової власності належить по 1/9 частці кожному а всього 1/3 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме (квартира № 2 кімнати 2-1,2-2,2-3)А-1,А1-1а,а3, сарай Ж, вбиральня Е, гараж З, 1/3 паркану № 1-3 , 1/3 замощенні І. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_11 після його смерті залишилось спадкове майно 1/9 частка вказаного житлового будинку та прибудинкових споруд. Вони звернулись до нотаріальної контори у встановлений законом термін, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва в зв?язку з тим, що відсутній витяг з Державного земельного кадастру . Крім того на теперішній час, в суді перебуває позов ОСОБА_2 згідно котрого він просить визнати за ним право власності на гараж З, однак даний гараж був ними придбаний по договору купівлі-продажу, а отже є їх власністю. Просять суд визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/9 частку житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Краматорську в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Виділити ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в натурі частку , перебуваю чого в дольовій власності майна, котре складається з 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 А-1, А1-1,а,а3 (квартира № 2, кімнати 2-1,2-2,2-3), сараю Ж, вбиральні Е, гаражу З, 1/3 паркану № 1-3, 1/3 замощення І, припинивши їх право дольової власності на вказане майно та визнавши за ними право власності на вказане майно, як на виділений окремий обєкт нерухомості.

В судовому засіданні, представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, навів пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив відмовити в задоволені зустрічного позову, посилався на те, що ОСОБА_2 не може бути відповідачем в справі про визнання права власності в порядку спадкування. В іншій частині позову також заперечує.

Представник відповідачів за первісним позовом ОСОБА_13 заперечував проти задоволення заявлених вимог. Просив задовольнити зустрічний позов у повному обсязі, пояснення навів аналогічні викладеним в позові.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи набуває висновку, що ані первісний ані зустрічний позови задоволенню не підлягають , з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 на праві приватної власності по договору дарування належить дві треті частки житлового будинку з відповідною часткою господарчих та побутових споруд. На земельній ділянці розташовано один одноповерховий будинок, загальною площею 132,2 кв.м., в тому числі житловою площею 93,10 кв.м., та такі споруди сараї Б, Г,Ж, літня кухня В, підвал п-д, вбиральня Е, гараж З, огорожа 1-5, замощення 1, за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належить по 1/9 частці с 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 А-1, А1-1,а,а3 (квартира № 2, кімнати 2-1,2-2,2-3), сараю Ж, вбиральні Е, гаражу З, 1/3 паркану № 1-3, 1/3 замощення І.

Жодна із сторін не оспорює право кожного на вищезазначене нерухоме майно, за винятком гаражу З.

Відповідно до ч. ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, для додержання його чинності до правочинів предявляються наступні вимоги:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналізуючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання частково недійсним договір купівлі-продажу № 290 від 23.07.1999 року частки житлового будинку в частині зазначення в договорі в переліку нерухомого майна, що продається «гаражу - З», набуваю висновку, що дані вимоги не можуть бути задоволені.

Так, дійсно ОСОБА_2 може виступати особою, що зацікавлена та яка може заперечувати дійсність даного правочину, однак оспорюваний гараж належав продавцям по договору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації совхозу «Ясногоровський» 20.01.1995 № 172 та зареєстрованого в БТІ м. Краматорська № 202с/х.

Таким чином, продавці мали право розпорядитись даним майном.

Стосовно вимоги про виділення ОСОБА_2 в натурі частки з нерухомого спільного майна, яка складається з 2/3 будинку АДРЕСА_1 то такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. ст. 15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання, має право звернутися до суду за захистом такого права, а способом захисту права є визнання права.

Статтею 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою управі спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що е у спільній частковій власності.

Однак у судовому засіданні встановлено, що сторона відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_12 не оспорюють право власності ОСОБА_2 на його частку в спільному майні, окрім гаражу З.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вимога про виділення в натурі 1/3 частки житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також задоволенню не підлягає, з вищевикладених обставин.

Стосовно зустрічного позову та вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування . після смерті ОСОБА_3, то ОСОБА_2 не є належним відповідачем по даній вимозі, замінити відповідача представник не бажав, отже в цій частині вимоги задоволенню не підлягають , в зв?язку з тим, що пред?явлені не до належного відповідача.

У відповідності до наданих до суду документів гараж З належить на праві власності і ОСОБА_2 і ОСОБА_3, ОСОБА_4

Згідно до висновку експерта встановити порядок користування гаражем не можливо з технічних обставин, договір сервітуту для обслуговування стін гаражу З укласти не можливо, так як земельна ділянка не є власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Право власності на інше нерухоме майно, котре входить до частки кожної зі сторін , 2/3 ОСОБА_2 та по 1/9 за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно - сторонами не оспорюється та не може бути предметом розгляду в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 15,16 , 60, 212-216 ЦПК України, ст..ст.204,215,358,361,364 ЦК України,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виділ в натурі частки з нерухомого майна, визнання договору частково недійсним та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділі в натурі частки нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя А. В. Бакуменко