Справа № 361/1572/14 Головуючий у І інстанції Пухна О. М.
Провадження № 22-ц/780/2921/15 Доповідач у 2 інстанції Данілов О. М.
Категорія 1 17.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В., Суханової Є.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулося до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення та визнання права власності на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2608/0208/77-002, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 110000 доларів США, які відповідач зобов'язувалася повернути не пізніше 28 лютого 2028 року зі сплатою 13% річних за користування кредитом.

У рахунок забезпечення виконання зобовязання за договором від 29 лютого 2008 року відповідач передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1187 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, що згідно з п. 2 зазначеного іпотечного договору стане власністю іпотекодавця в майбутньому на підставі укладеного із ОСОБА_3 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 4761.

02 лютого 2012 року право вимоги за вищевказаним кредитним договором ПАТ «Сведбанк» передало ТОВ «Вердикт Фінанс» на підставі договору факторингу № 11 від 02 лютого 2012 року.

Крім того, 02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали договір про відступлення права за іпотечним договором від 29 лютого 2008 року.

ОСОБА_2 порушила взяті на себе зобовязання за кредитним договором № 2608/0208/77-002 від 29 лютого 2008 року, у звязку з чим станом на 24 лютого 2014 року у неї утворилася заборгованість перед Банком на загальну суму 208794,71 доларів США.

У звязку з цим, ТОВ «Вердикт Фінанс» просило суд, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 2608/0208/77-002 від 29 лютого 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_2, в сумі 208794,71 доларів США, що еквівалентно 1866207,11 грн. за курсом НБУ станом на 24 лютого 2014 року, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29 лютого 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_2, а саме на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1187 га., цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 186900 грн., шляхом визнання за позивачем права власності на зазначене майно.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 року, позов ТОВ «Вердикт Фінанс» задоволено частково та у рахунок виконання зобовязання по сплаті заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №2608/0208/77-002 від 29 лютого 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_2, у розмірі 208794,71 доларів США, що еквівалентно 1866207,11 грн. за курсом НБУ, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1187 га., цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 186900 грн., шляхом визнання права власності за ТОВ «Вердикт Фінанс» на предмет іпотеки, з припиненням права власності на неї ОСОБА_2

В решті позову було відмовлено. Також вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2608/0208/77-002, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 110000,00 доларів США, які відповідач зобов'язувалася повернути не пізніше 28 лютого 2028 року зі сплатою 13% річних за користування кредитом (а.с. 7-15).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором відповідач на підставі укладеного з ВАТ «Сведбанк» іпотечного договору від 29 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №4767, передала в іпотеку земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1187 га., кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку (а.с. 17-20).

На підставі договору факторингу №11 від 02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» передало ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с. 37-48).

Крім того, 02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали договір про відступлення права за іпотечним договором від 29 лютого 2008 року (а.с. 27-31).

Порушуючи умови кредитного договору ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 24 лютого 2014 року у відповідача утворилася заборгованість перед Банком на загальну суму 208794,71 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1866207,11 грн., та складається із: заборгованості за кредитом в сумі 109165 доларів США; заборгованості по відсоткам в розмірі 71793,43 доларів США; та пені в сумі 27836, 28 доларів США (а.с. 16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а позивач отримав право на звернення стягнення на предмет іпотеки, адже право визначення порядку звернення стягнення належить іпотеко держателю. Разом з цим, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку припиняється з підстав визнання за ТОВ «Вердикт Фінанс» права власності на нерухоме майно.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статями 610, 612 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

Позивачем листом від 25 вересня 2013 року було повідомлено про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання, з вимогою виконати договірне зобовязання чи передати предмет застави у власність ТОВ «Вердикт Фінанс» (а.с. 32- 36).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 11 іпотечного договору від 29 лютого 2008 року, іпотекодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що оскільки відповідачем порушено умови кредитного договору, позивач отримав право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

З урахуванням наведеного суд зробив правильний висновок про часткове задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: