Справа № 175/4397/14-ц
Провадження № 2/175/1688/14
Рішення

Іменем України

04 червня 2015 року смт. Ювілейне

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, завданого здоровю,

встановив:

Позивач звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з зазначеною позовною заявою в який просила стягнути з відповідача на її користь 558 грн. за рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 20 000 грн. моральної шкоди, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначено, що вона з 2004 року по 2010 рік проживала разом з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Після припинення шлюбних стосунків виникли спірні питання щодо користування майном та питання щодо проживання та виховання сина. 15 лютого 2014 року в ході сварки відповідачем їй було спричинено тілесні ушкодження, в звязку з чим вона вимушена була сплачувати кошти на лікування. Тому вона звернулась до суду з даним позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на безпідставність заявлених вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, свідків, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У судовому засіданні встановлено, що 15 лютого 2014 року позивач звернулась до Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою щодо спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_2.

12 квітня 2014 року згідно постанови кримінальне провадження за № 40000339 було закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину.

Постановою Прокурора Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження № 40000339 і матеріали кримінального провадженим відправлено до СВ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як зазначається в запереченні до позовної заяви, відповідачу в рамках зазначеного кримінального провадження не було предявлено підозру.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Однак, будь яких доказів щодо спричинення тілесних ушкоджень відповідачем, позивач не надала, що також підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_3, допитаного в судовому засіданні, який також зазначив, що не помічав грубого відношення відповідача до позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено спричинення їй матеріальної шкоди, завданого здоровю відповідачем.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема, при вирішенні питання про відшкодування шкоди з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, розглядаючи спір, суд встановлює фактичні обставини на підставі наданих сторонами письмових або речових доказів, пояснень свідків чи інших передбачених законом фактичних даних. При цьому, за правилами ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог, або заперечень.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, у порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивачкою не доведено, що витрати на транспортні квитки та фіскальні чеки, які наявні у матеріалах справи, будь-яким чином пов'язані із діями відповідачів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, завданого здоровю задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, завданого здоровю та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.М. Шабанов