Справа № 740/1393/14 Провадження № 22-ц/795/625/2015 Головуючий у I інстанції: Гордієць Л. В.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

28 квітня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Вінгаль В.М., Зінченко С.П.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації вартості її частки в будинку, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації вартості її частки в будинку відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення та порушення судом матеріальних та процесуальних норм права.

Незаконність оскаржуваного рішення апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неспроможність співвласників спірного будинку сплатити грошову компенсацію за частку ОСОБА_2 в будинку, адже кожен співвласник має дохід, а його розмір не може впливати на обмеження ОСОБА_2 права на компенсацію.

Апелянт вважає, що оскільки розмір грошової компенсації з кожного співвласника, що вимагає сплатити ОСОБА_2 на її користь, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, то права співвласників у даному випадку не порушуються. Також, ОСОБА_2 зазначає, що її право на отримання грошової або іншої матеріальної компенсації вартості її частки передбачене ч. 2 ст. 364 ЦК України, відмова в реалізації якого порушує загальні засади цивільного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості її частки в будинку, суд першої інстанції виходив з того, що визнання за відповідачами права власності на частку будинку позивача всупереч їх волі, що неспроможні сплатити компенсацію, є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншим співвласникам, що є неприпустимим.

Такий висновок суду ґрунтується на законі та відповідає обставинам справи і з ним погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 до 12 листопада 2013 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №80 від 12.11.2013 року, після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище „ОСОБА_2".

З копії паспорта позивача серія НОМЕР_1, виданого Ніжинським ВМУМВС України в Чернігівській області 19 грудня 2013 року, вбачається, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 (а.с.4).

Відповідно до довідки КП "Ніжинське МБТІ" за №00776 від 06.03.2014 року житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в рівних частках кожний, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Безуглівською сільською радою 08.07.2002 року і записано до реєстрової книги за № 351. Інформація надана станом на 31.12.2012 року.

Вказана інформація також підтверджується даними довідки КП „Ніжинське МБТІ" за №324 від 14.03.2014 року, в якій зазначено, що за кожною особою зареєстровано право власності на житловий будинок по 1/6 частці.

В судовому засіданні судом було встановлено, що у зазначених вище документах по-батькові ОСОБА_6 зазначено як "ОСОБА_6", замість вірного "ОСОБА_6".

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 липня 2002 року спадкоємцем майна ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року є її син ОСОБА_3, а саме спадкове майно, яке складається з 1/6 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 Ніжинського району Чернігівської області.

Відповідно до даних висновку експертів Чернігівського відділення КНДІСЕ за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи за №1883/1885/14-24 від 19.11.2014 року ринкова вартість 1/6 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 Ніжинського району, Чернігівської області становить 24941 грн. 00 коп.

За таких підстав, в грошовому виразі вартість частини в житловому будинку кожного з відповідачів буде становить: ОСОБА_3 (1/6 та 1/6 по спадщині) - 9976 грн. 40 коп., ОСОБА_4 (1/6) - 4988 грн. 20 коп., ОСОБА_5 (1/6) - 4988 грн. 20 коп., ОСОБА_6 (1/6) - 4988 грн. 20коп.

Відповідно до листа за №12-08/465 від 25.12.2014 року начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства О.Ф.Ярмак, який розглянувши варіанти розподілу житлового будинку та земельної ділянки в частинах 1/6 та 5/6 в АДРЕСА_1 Ніжинського району Чернігівської області запропоновані експертом будівельно-технічної експертизи (висновок експерта №1883/1885/14-24) по цивільній справі №740/1393/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та керуючись вимогами ДБН В.2.2.-15-2005 „Житлові будинки. Основні положення", ДБН В.3.2.-2009 „Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт" зазначив, що погодити виділення 1/6 та 5/6 частини житлового будинку з прибудовою та верандою у вказаному домоволодінні без відхилень від вищезгаданих нормативних документів не вбачається можливим.

Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Під час вирішення спору про стягнення компенсації вартості частки вищевказаного житлового будинку, який знаходиться в спільній частковій власності сторін у справі, судом першої інстанції правильно застосовано до виниклих правовідносин вимоги вищевказаної норми права та враховані й загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на рівні права та інтереси співвласників будинку (ч.ч.5,6 ст. 319 ЦК України).

Обмежуючи право ОСОБА_2 на грошову компенсацію вартості частки жилого будинку, яким спільно частково володіють та користуються ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, районний суд обґрунтовано зазначив, що визнання за останніми права власності на частку будинку позивача всупереч їх волі є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншим співвласникам, тобто реалізація права позивача на компенсацію буде порушувати права інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Згідно з даними Управління пенсійного фонду України в м. Ніжині та Ніжинському районі Чернігівської області пенсія за віком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, становить 1287 грн. 55 коп., а пенсія за віком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, становить 1367 грн. 68 коп. Відповідач ОСОБА_6 з 23.12.2013 року перебуває на обліку як безробітний в Чернігівському МЦЗ, що підтверджується відповідною довідкою від 10.02.2015 року, а відповідач ОСОБА_5 працездатний, отримує заробітну плату та утримує батьків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував інтереси відповідачів, які не мають можливості сплатити співвласнику ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості її частки, і ці обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 19.02.2014 року у справі № 6-4цс 14 правовий режим спільної часткової власності повинен ураховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Зазначені висновки Верховного суду України відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України обов'язкові для застосування в судовій практиці.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням вимог закону, підстав для його зміни або скасування, передбачених ст. 309 ЦПК України, за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: