У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Боймиструка С.В., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України в Рівненській області про витребування з незаконного володіння приміщення ангару.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рокитнівського районного суду від 26 березня 2014 року зазначений позов задоволено:

Визнано за позивачем право власності на приміщення ангару, що розташований у с. Карпилівка по вулиці Шевченка, 89-б, Рокитнівського району Рівненської області.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 приміщенням ангару, що розташований у с. Карпилівка, вул. Шевченка 89-б, Рокитнівського району Рівненської області.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні приміщенням ангару, що розташований у с. Карпилівка, вул. Шевченка 89-б, Рокитнівського району Рівненської області, а саме звільнити зазначене приміщення і забезпечити вільний доступ до нього.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 243, 60 грн. судового збору.

У поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність та необґрунтованість через неправильне застосування норм _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1284/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_3

Доповідач : Демянчук С.В.

матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що спірну будівлю позивач придбав у 2000 році в незавершеному будівництвом стані і дотепер як нерухомість її не зареєстрував, а тому не є правомірним власником. У той же час, за рішенням Постійно діючого третейського суду при Універсальній торговій біржі Україна-Захід від 05 лютого 2008 року визнано за відповідачем право власності на спірну споруду. Це рішення є чинним, а реєстрація права власності за ним не скасована.

Вказує, що суд першої інстанції цих обставин не врахував, як і не врахував того, що земельна ділянка, на якій розташовано ангар, є його власністю, що виключає можливість користування позивачем спорудою.

З цих підстав просив рішення Рокитнівського районного суду від 26 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегіі суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 приміщення ангару скасувано і справу направлено в цій частині до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

За вказаних підстав апеляційним судом перевіряється рішення саме в частині зазначеній Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, які зводяться до незаконності рішення вцілому, та не містять конкретних вказівок щодо незаконності висновків суду в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 приміщення ангару, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В даній справі рішення Рокитнівського районного суду від 26 березня 2014 року в частині визнання за позивачем право власності на приміщення ангару, що розташований у с. Карпилівка по вулиці Шевченка, 89-б, Рокитнівського району Рівненської області; Зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні приміщенням ангару, що розташований у с. Карпилівка, вул. Шевченка 89-б, Рокитнівського району Рівненської області, а саме звільнення зазначеного приміщення і забезпечення вільного доступу до нього, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2014 року, - вступило в законну силу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, є встановленими судами обставини, що згідно з рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину, визнання договорів купівлі-продажу неукладеними, яке набрало законної сили, визнано неукладеним договір купівлі-продажу будівлі ангару від 05 лютого 2008 року та від 03 березня 2008 року між продавцем сільськогосподарським приватним підприємством «Сонячне» та покупцем ОСОБА_1. Також в мотивувальній частині вказаного рішення суду зазначено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29 лютого 2000 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України та ОСОБА_4, останній придбав об'єкт незавершеного будівництва - склад для кормів в с. Карпилівка, Рокитнівського району Рівненської області. Вказаний договір нотаріально посвідчений та зареєстрований.

Станом на 2000 рік обов'язкова державна реєстрація вказаних договорів не передбачалася, а тому ОСОБА_4 набув права власності на вказаний об'єкт з моменту укладення нотаріально посвідченого вище вказаного договору купівлі-продажу.

25 грудня 2007 року Карпилівською сільською радою за рішенням № 156 цьому об'єкту присвоєно адресу с. Карпилівка, вул. Шкільна , 89- б.

Склад для кормів, який придбав ОСОБА_4 та будівля ангару, якою користується відповідач, є одне і теж приміщення, оскільки знаходиться за одною адресою і це підтвердили сторони в судовому засіданні.

В технічному паспорті на ангар по вул. Шевченка, 89-б в с. Карпилівка, виготовленому 06 листопада 2013 року КП «Рівненське ОБТІ» власником зазначений ОСОБА_4І, без зазначення розміру частки власності.

Встановивши, що ОСОБА_4 набув права власності на приміщення ангару, його право не визнається відповідачем, який без законних на те підстав володіє зазначеним приміщенням, використовує його для своїх потреб, зберігає там станки та будівельні матеріали, не дозволяє ОСОБА_4 користуватися приміщенням ангару, чинячи перешкоди у доступі до нього, місцевий суд задовольнив позов.

Окрім того, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд в ухвалі від 29 серпня 2014 послався на те, що відповідач у 2008 році купив і зареєстрував за собою титульне право власності на спірний ангар. Судовим рішенням, яке набрало законної сили договір визнано судами таким, що неукладений, а реєстрацію за ним права - незаконною. При цьому, ОСОБА_4 правомірно на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на це приміщення під час дії Цивільного кодексу УРСР, яким не вимагалося обов'язкової реєстрації права власності на нерухоме майно.

З наведеного вбачається, що набуття відповідачем права власності на спірну нерухомість не є доведеним і підтвердженим відповідними доказами. Договір купівлі-продажу, що укладений між ОСОБА_2 і Регіональним відділенням Фонду державного майна України від 21 березня 2000 року, є чинним, у встановленому законом порядку він не оспорений, а тому належним власником спірної споруди є ОСОБА_2.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду про те, що власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном, оскільки спірне майно незаконно вибуло з його володіння. При цьому судом першої інстанції є встановленими та не спростованими обставини того, що ОСОБА_1 без законних підстав володіє цим приміщенням, використовуючи для своїх потреб, зберігає там станки та будівельні матеріали.

На спростування доводів позивача, відповідач будь-яких доказів не надав і судом їх не здобуто. В апеляційний суд апелянт не з'явився, тому повторно перевірити його заперечення в суді першої інстанції апеляційний суд не мав можливості.

Доводи ж представника позивача в апеляційному суді зводилися до того, що суд апеляційної інстанції при перегляді рішення суду першої інстанції в частині витребування майна висновків не обґрунтував. При цьому зазначив, що резолютивна частина рішення в справі є законною.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 чи його представник рішення суду першої інстанції не оскаржили.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні спору в частині витребування з чужого незаконного володіння приміщення ангару, в зв'язку із чим рішення в зазначеній частинів підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 приміщення ангару відхилити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.В. Боймиструк

ОСОБА_5