Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/5466/14-ц
Провадження № 2/644/360/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря - Бойчук Є.В., за участю сторін по справі, представників - ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-ї особи - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3-я особа - ПАТ «Харківський тракторний завод», про визнання права власності на частину квартири, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, 3-і особи - ПАТ «Харківський тракторний завод», ОСОБА_3, про визнання права власності на частину квартири, за позовом 3-ї особи ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-я особа - ПАТ «Харківський тракторний завод», про визнання права власності на частину квартири, -

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 просять суд визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 07.11.2003 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Харківський тракторний завод» було укладено договір найму жилої площі з правом викупу. За час зареєстрованого шлюбу в період з 2004 року по грудень 2012 року за спільні сумісні кошти подружжя було виплачено повну вартість квартири АДРЕСА_1, а тому подружжя набуло права власності на зазначену квартиру в рівних частинах. З цих підстав заперечують проти зустрічного позову і проти позову 3-ї особи ОСОБА_3 Вважають, що договір найму від 07.11.2003 року не пов'язаний з договором найму на цю квартиру, укладеним між ОСОБА_7 і Харківським тракторним заводом, який утратив свою силу. В зв'язку з цим вважають, що ОСОБА_7 не набула прав власності на зазначену квартиру, а тому і ОСОБА_3 не може спадкувати частину зазначеної квартири.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 в зустрічному позові просять суд визнати за ОСОБА_5 право власності на 41/100 частину квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що за договором найму вказаної квартири від 24.10.2000 року, укладеного між ОСОБА_7 і ВАТ «ХТЗ», необхідно було виплатити за викуп квартири 12413 грн. 07.11.2003 року між ОСОБА_5 і ВАТ «ХТЗ» було укладено новий договір найму вказаної квартири, відповідно до якого вона повинна була сплатити за викуп квартири 5444 грн., а договір найму від 24.10.2000 року втратив свою силу. Тому вважають, що ОСОБА_7 виплатила за квартиру 6969 грн. і набула права власності на 56/100 частин вказаної квартири. Вважають, що ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_7 вказану частину квартири, а тому проти його позову не заперечують. Проти позову ОСОБА_4 заперечують частково. Вважають, що за час шлюбу подружжям було виплачено за квартиру 677 грн., а тому визнають за ОСОБА_4 право власності на 3/100 частин зазначеної квартири.

3-я особа ОСОБА_3 просить суд визнати за ним право власності на 56/100 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і за життя якою було виплачено за спірну квартиру 6969 грн., що відповідає 56/100 частинам вказаної квартири. З цих підстав зустрічний позов визнає повністю, а позов ОСОБА_4 визнає частково.

Судом встановлено, що 07.11.2003 року між ВАТ «Харківський тракторний завод» (нині - ПАТ «Харківський тракторний завод») і ОСОБА_5 було укладено договір найму жилої площі № 294 (а.с.51-53), відповідно до якого ОСОБА_5 було визнано наймачем квартири АДРЕСА_1. Відповідно до вказаного договору квартира була надана для проживання строком на 9 років з наступною передачею її в приватну власність. ВАТ «Харківський тракторний завод» зобов'язався по закінченню 9 років і виконанню наймачем зобов'язань за даним договором, передати вказану квартиру наймачу у власність. Відповідно до п.2.2.1. зазначеного договору найму, наймач зобов'язалася виплатити підприємству грошові кошти в сумі 5444 грн. Згідно до п.4.1 вказаного договору найму передача квартири у власність наймачу відбувається відповідно до діючого законодавства, договором купівлі-продажу за умови виконання наймачем своїх зобов'язань. В п.4.7 договору найму зазначено на те, що з моменту підписання договору втрачає свою силу раніше укладений договір № 124 від 24.10.2000 року.

Відповідно до договору найму № 124 від 24.10.2000 року (а.с.76-77), укладеного між ОСОБА_7 і ВАТ «ХТЗ», ОСОБА_7 було визнано наймачем вказаної вище спірної квартири, яку було передано у користування на 12 років, за викуп квартири слід було сплатити суму 12413 грн., з яких 621 грн. треба було сплатити у місячний термін після укладання договору, а іншу суму - 11792 грн. на протязі 12 років. Крім того, наймачу треба було відпрацювати на будинку 20 годин, а також виконувати інші зобов'язання за договором. Пунктом 3.1 договору було передбачено, що в разі невиконання наймачем обов'язків за договором, договір розривається без додаткових угод і в цьому випадку підприємство повертає наймачу кошти, які було внесено в касу підприємства. Отже, даним договором було передбачено його розірвання без додаткових угод і повернення оплачених за викуп квартири коштів.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку про те, що договір найму № 124 від 24.10.2000 року втратив свою силу і 07.11.2003 року було укладено новий договір найму. Із аналізу вказаних вище договорів найму видно, що договір найму № 124 від 24.10.2000 року не був виконаний наймачем, яка відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» (а.с.190) 25.05.2004 року була знята з реєстрації за вказаною адресою, тобто вибула на постійне проживання в інше жиле приміщення. Суду не надано належні і допустимі докази того, скільки коштів ОСОБА_7 внесла підприємству за договором найму № 124 від 24.10.2000 року та чи були ці кошти їй повернуті відповідно до п.3.1 договору. При цьому суд враховує, що сторони по справі повинні довести доказами ті обставини, на які вони посилаються як на свої вимоги або заперечення.

Таким чином, аналіз норм, викладених у договорі найму № 294 від 07.11.2003 року свідчить про те, що цей договір найму не містить в собі правонаступництва за договором найму № 124 від 24.10.2000 року. В договорі найму № 294 від 07.11.2003 року чітко визначені права та обов'язки сторін договору, суму грошових коштів - 5444 грн., які підлягають сплаті за договором для викупу квартири. В зв'язку з цим відсутні підстави вважати, що сума викупу спірної квартири за договором найму № 294 від 07.11.2003 року складає 12413 грн., так як така сума викупу не зазначена в договорі найму № 294 від 07.11.2003 року. В договорі найму № 294 від 07.11.2003 року сума викупу квартири зазначена 5444 грн., що підтвердив представник ПАТ «Харківський тракторний завод» в своєму листі на адресу суду (а.с.65) Цю суму суд враховує щодо виконання обов'язків за договором найму № 294 від 07.11.2003 року.

Частиною 1 ст.61 Житлового кодексу України визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст.65-1 Житлового кодексу України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Згідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV «Про кооперацію», стаття 384 ЦК).

Згідно довідки з місця проживання (а.с.6, 28), в зазначеній квартирі зареєстровані сторони - ОСОБА_4, ОСОБА_5, та їх діти - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які і фактично проживають в зазначеній квартирі.

Право власності на зазначену квартиру в КП «Харківське МБТІ» зареєстровано не було (а.с.12).

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 11.03.1989 року (а.с.4, 39). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11.01.2013 року вказаний шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5).

Відповідно до листа ПАТ «Харківський тракторний завод» (а.с.65), наданих суду квитанцій (а.с.66, 75), виплата вартості квартири 5444 грн. за договором найму № 294 від 07.11.2003 року відбувалася з моменту укладання договору і до 01.11.2012 року, тобто в період зареєстровано шлюбу між ОСОБА_4 і ОСОБА_5., який було розірвано рішенням суду 11.01.2013 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що сума викупу спірної квартири за договором найму № 294 від 07.11.2003 року, а саме 5444 грн., було повність сплачено в період зареєстрованого шлюбу між сторонами. В квитанціях про оплату, що надані суду, зазначено, що суми сплачені ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.ст.69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частка майна дружини може бути збільшена , якщо з нею проживають діти.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виплатили вартість квартири під час зареєстрованого шлюбу між ними, з урахуванням наданих суду доказів, суд приходить до висновку про те, що проведені виплати за квартиру в сумі 5444 грн. є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому суд враховує, що відповідно до аналізу норм Сімейного Кодексу України, в разі придбання майна подружжям під час зареєстрованого шлюбу, діє презумпція того, що це майно є набутим подружжям за час шлюбу, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, обов'язок доказування того, що майно не набуте за час шлюбу, стосується того, хто цей факт заперечує.

ОСОБА_5 і її представник посилаються на те, що шлюбні стосунки між подружжям припинилися в березні 2012 року. До цього часу було сплачено 677 грн., які є спільною сумісною власністю подружжя. Після цього ОСОБА_5 за вказаним договором найму оплатила 26.09.2012 року - 200 грн., а 01.11.2012 року - 4567 грн. Тобто вважає, що сума 4767 грн. була оплачена нею в період, коли вони не знаходились в шлюбних відносинах та не вели спільне господарство.

Аналізуючи вказані доводи ОСОБА_5 і надані нею докази суд враховує наступне.

Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 09.04.2012 року (а.с.78), підтверджується лише факт сварки між подружжям, однак не підтверджуються і не спростовуються обставини ведення спільного господарства і обставини шлюбних стосунків.

Подання ОСОБА_4 до суду зустрічної позовної заяви про визначення місця проживання дитини (а.с.79-81) не є достатнім і належним доказом того, що станом на 26.09.2012 року і 01.11.2012 року сторони не вели спільне господарство. Даний зустрічний позов було подано ОСОБА_4 в зв'язку з подачею ОСОБА_5 позову про розірвання шлюбу (а.с.107). При цьому суд враховує, що відповідно до клопотання ОСОБА_5 від 26.06.2012 року про залишення позову про розірвання шлюбу без розгляду (а.с.105), ОСОБА_5 вказала, що має намір зберегти сім'ю. Вказане свідчить про те, що сімейні стосунки між подружжям не припинилися.

В рішенні Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11.01.2013 року, яким було розірвано шлюб між сторонами, відсутні висновки про те, з якого часу сторони не ведуть спільне господарство, а лише зазначено, що останні 5 років між сторонами виникали конфлікти, і зроблено висновок про те, що саме станом на час ухвалення рішення не ведеться спільне господарство.

Таким чином, докази, на які посилається ОСОБА_5, не свідчать про те, що внески за квартиру були сплачені після припинення спільного ведення господарства подружжям. Разом з тим суд враховує, що у вказаний період після березня 2012 року і до 01.11.2012 року подружжя було зареєстровано за однією адресою разом із дітьми, що підтверджує факт їх спільного проживання. Як ОСОБА_4, так і ОСОБА_5 під час шлюбу працювали і отримували зарплату (а.с.89-95, 82-88), 16.08.2011 року ОСОБА_4 в інтересах сім'ї укладав кредитний договір (а.с.96-102), подружжя спільно сплачували комунальні послуги (а.с.20-23,108-113).

Приймаючи до уваги вищевикладене, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя сплатили 5444 грн. за договором найму № 294 від 07.11.2003 року, що відсутня можливість укладення між ОСОБА_5 і ПАТ «Харківський тракторний завод» договору купівлі - продажу спірної квартири, так як будинок передано до комунальної власності м.Харкова (а.с.147, 192-196), суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_4 і визнає за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку викупу квартири за договором найму № 294 від 07.11.2003 року і в порядку поділу майна подружжя. Інша ? частина зазначеної квартири належить ОСОБА_5.

Суд не виходить за межі позовних вимог за зустрічним позовом, в якому ОСОБА_5 просила визнати за нею право власності на 41/100 частин вказаної квартири, так як відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. В зв'язку з цим суд відмовляє в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_5, так як суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя сплатили 5444 грн., що складає повну вартість квартири за договором найму № 294 від 07.11.2003 року.

Також суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 56/100 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, так як спадкодавець ОСОБА_7 не набула права власності на 56/100 частин зазначеної квартири в порядку викупу спірної квартири.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 215 ЦПК України, ст.ст.60, 69, 70 Сімейного Кодексу України, ст.ст.61, 65-1 Житлового кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку викупу квартири і поділу спільного майна подружжя.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, 3-і особи - ПАТ «Харківський тракторний завод», ОСОБА_3, про визнання права власності на 41/100 частину квартири АДРЕСА_1, ВІДМОВИТИ.

В задоволенні позовних вимог 3-ї особи ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-я особа - ПАТ «Харківський тракторний завод», про визнання права власності на 56/100 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, - ВІДМОВИТИ.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в апеляційний суд Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: