Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 325/503/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Діоба Г.О.
Номер провадження 22-ц/778/3782/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року

у справі за позовом прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року прокурор Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий відповідачу на підставі пунктів 5,6,8,9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04 грудня 2009 року «Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку», які постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09 квітня 2014 року у справі № 908/2284/13 визнані недійсними, у зв'язку з чим зазначений державний акт підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка на підставі ст. 387 ЦК України витребуванню на користь головного управління Держземагенства у Запорізькій області, яке відповідно до ст. 122 ЗК України є органом уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий 22 грудня 2009 року ОСОБА_3 Витребувати у ОСОБА_3 на користь Головного управління Держземагенства у Запорізькій області зазначену земельну ділянку, яка розташована на території Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року позов прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий ОСОБА_3 22 грудня 2009 року.

Витребувано у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0.1180 га. вартістю 3663,09 грн., розташовану на території Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області, за межами населеного пункту (кадастровий номер НОМЕР_2) на користь Головного управління Держземагенства у Запорізькій області.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. на користь держави.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом не застосовна позовна давність, не з'ясовані повноваження Головного управління Держаземагенства у Запорізькій області та позивачем не доведено порушення інтересів держави. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0.1180 га для ведення садівництва, розташовану на території Ботіївської сільської ради виданий 22.12.2009 року відповідачу ОСОБА_3 на підставі пунктів 5,6,8,9 розпорядження голови Приазовської райдержадміністрації № 910 від 04.12.2009 року (а.с. 11). За даними відділу Дерземагенства у Приазовському районі Запорізької області (лист № 10-28-0.0-248/2-15 від 10.02.2015 року) земельна ділянка, власником якої є відповідач, має кадастровий номер НОМЕР_2, грошова оцінка складає 3663,09 грн., об'єкти нерухомості на даній земельній ділянці не розташовані (а.с.46).

Задовольняючи позов прокурора Приазовського району Запорізької області, визнаючи недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий ОСОБА_3 22 грудня 2009 року та витребовуючи у ОСОБА_3 земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року визнано недійсними пункти 5,6,8,9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку" у зв'язку з тим, що розпорядження в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельних ділянок у власність громадянам-членам обслуговуючого кооперативу "Азов-2010" прийнято з порушенням вимог статей 60, 118, 151 Земельного кодексу України, статей 88, 90 Водного кодексу України. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 125. ч. 1ст. 126 Земельного кодексу України, у редакції, яка була чинною на момент видачі державного акту, право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в силу ч.1,2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

За нормами ст. 116 ЗК України, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки, є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки, зазначеними нормами передбачений нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, є необхідним визнання недійсним державного акта, який виданий на підставі недійсного розпорядження районної державної адміністрації.

Такий висновок суду першої інстанції про те, що держаний акт на право власності на землю видасться на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), які є обов'язковими для застосування усіма судами України.

Доводи апелянта про те, що судом не застосовна позовна давність, не з'ясовані повноваження Головного управління Держаземагенства у Запорізькій області та позивачем не доведено порушення інтересів держави були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Судом правомірно зазначено, що спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, знаходиться за межами населеного пункту, тому відноситься до земель державної власності і органом уповноваженим розпоряджатися нею є головне управління Держземагенства у Запорізькій області. За цих обставин, прокурором вірно визначений орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а оскільки земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, звернення прокурора із зазначеним позовом в інтересах держави є правомірним.

Правильний висновок суду і щодо безпідставності застосування строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Недійсність пунктів, на підставі яких виданий державний акт ОСОБА_3 встановлена постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року. З позовом до суду прокурор звернувся 12.03.2015 року, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

При дослідженні доказів та доводів відповідача судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: