У Х В А Л А

Справа № 183/3589/15

№ 2-з/183/72/15

15 червня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк В.В,

при секретарі Тен І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та стягнення грошових коштів в якості компенсації.

Разом з позовом позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій в якості забезпечення позову просить накласти арешт на все рухоме (автомобілі, грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках та в банківських скриньках) та нерухоме майно приналежне ОСОБА_2.

Заява мотивована тим, що у звязку з великою ціною позовних вимог, позивач вважає, що застосування заходів забезпечення позову є вкрай необхідним, адже не вчинення таких дій може призвести до ухилення відповідачем від виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Відповідач може переоформити, продати приналежне йому нерухоме майно без згоди позивачки, аби де-юре вважатись таким, що нічого немає, що неминуче призведе до унеможливлення виконання рішення суду по даній справі. Крім того, беручи до уваги поведінку відповідача, який всіляко ухиляється від порядного та справедливого поділу спільного майна подружжя, єдиним можливим способом виконання рішення суду по даній справі в разі задоволення позовних вимог може стати лише звернення стягнення на майно відповідача, а тому необхідним є саме накладення арешту на його майно з метою уникнення неправомірних дій з боку відповідача, направлених на приховування чи відступлення приналежного йому майна.

Позивач зазначає, що у звязку з тим, що їй достеменно невідомо весь перелік майна, який належить відповідачу, остання просить накласти арешт на все приналежне йому рухоме та нерухоме майно в межах суми стягнення.

Сторони, у відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України, в судове засідання не викликалися, у звязку з чим, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали позову, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України одним із способів забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, аналізуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, оскільки забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, можливе лише щодо конкретно визначеного майна. Більш того, невизначеність майна позбавляє суд можливості визначити відповідність і співрозмірність виду і розміру забезпечення позову з позовними вимогами.

Крім того, суду не надано жодних доказів, які б свідчили про можливість відчуження відповідачем всього рухомого та нерухомого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151-153 ЦПК України, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області, протягом 5 днів з дня її проголошення, а у разі її постановлення без участі особи, яка її оскаржує, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Березюк