Номер провадження: 22-ц/785/5273/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015 року м. Одеса

1)
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

03 лютого 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом у заяві про надання їй банківських послуг у виді надання кредиту, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПАТ КБ «ПриватБанк».

Однак, відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконувала, у звязку з чим допустила заборгованість на загальну суму 10496,03 грн., із яких: 1957 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5222,84 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2578,28 грн. заборгованість за комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 250 грн. (фіксована частина) та 487,91 грн. (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з тим, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав (а.с.28), у звязку з чим справа розглянута у відсутність представника позивача.

Відповідач у судове засідання не зявилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій вона пояснила, що дійсно вона отримала кредитну картку ПАТ КБ «Приватбанк», яку для користування передала своїй матері і вважала, що мати здійснює погашення заборгованості.

Протягом тривалого часу з приводу заборгованості до неї ніхто не звертався, а у 2011 році вже закінчився строк дії картки. Якби позивач повідомив її про заборгованість невдовзі після її виникнення, то вона б уже давно її погасила, а зараз вже пройшли всі строки.

Посилаючись на зазначені обставини, просила застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено через пропуск строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» ставить питання про скасування вищевказаного судового рішення, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у звязку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст рішення, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у задоволенні позову слід відмовити, у звязку з пропуском строку позовної давності.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Та обставина, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н від 13.10.2008 року про надання відповідачу кредиту в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, підтверджується матеріалами справи, а також визнана сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

У відповідності до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту), сплатити винагороду банку.

Відповідно до ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 грудня 2014 року заборгованість по кредитному договору склала 10496,03 грн., з них: 1957 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5222,84 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2578,28 грн. заборгованість за комісією, а також штраф 737,91 грн. (а.с.4-5).

Оскільки у відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором, то відповідач ОСОБА_3 вважається такою, що прострочила виконання зобовязання, у звязку з чим має заборгованість за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією.

Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором регулюються, виходячи із загальної позовної давності, тривалість якої, відповідно до ст.257 ЦК України, складає три роки.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За письмовою інформацією позивача, кредитна картка, яка була видана відповідачу за договором від 13.10.2008 року, має термін дії до 31.12.2011 року (а.с.41).

Таким чином, судом встановлено, що кредитна картка, яка була видана відповідачу, діяла до 31 грудня 2011 року і жодного платежу на погашення заборгованості за кредитом здійснено не було (а.с.42-53).

Доказів того, що відповідач після закінчення строку дії картки отримала нову картку з новим строком її дії, позивачем не надано.

З цих підстав, доводи апелянта з приводу того, що строк дії картки не припиняє строк дії договору, а Умови не містять положень, що строк дії договору та строк дії картки це одне й те ж саме поняття та вони співпадають, оскільки строк дії договору, який укладено на один рік, дійсно автоматично пролонговується на наступний рік, однак лише в межах дії картки, тобто після 31 грудня 2011 року строк дії договору не може бути пролонгований без вдачі нової кредитної картки.

У відповідності до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 квітня 2014 року у справі №6-24цс14, позовна давність відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія, характеризується не лише початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, розпочався 01 січня 2012 року і закінчився 31 грудня 2014 року.

Враховуючи, що позовна заява підписана позивачем лише 20 січня 2015 року, а надійшла до суду лише 03 лютого 2015 року, то строк позовної давності для звернення до суду за захистом ПАТ КБ «ПриватБанк» сплив.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач подала до суду письмову заяву про застосування позовної давності та, як наслідок, відмову у задоволенні позову (а.с.55).

З огляду на викладене, та враховуючи те, що позов предявлено вже після спливу строку позовної давності, а також те, що відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_4

ОСОБА_2