АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/531/15 Доповідач - Міщій О.Я.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання недійсними п. 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії та п. 5.2 договору іпотеки,-

·

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 р. ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що третейська угода, викладена у вигляді третейського застереження у п. 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії НОМЕР_1 від 05.08.2008 р., а також у п. 5.2 договору іпотеки № 770/76-570-08 від 06.08.2008 р. не відповідає вимогам Закону України "Про третейські суди", Закону України "Про захист прав споживачів", тому просив визнати вказані пункти договорів на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України недійсними.

· Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27.02.2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсними окремих пунктів кредитного та іпотечного договорів - відмовлено.

· Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.04.2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання недійсними пункту 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії НОМЕР_1 від 05.08.2008 р., а також пункту 5.2 іпотечного договору № 770/76-570-08 від 06.08.2008 р. - відмовлено.

· В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

· Апелянт вказав, що третейське застереження, викладене у п. 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії НОМЕР_1 від 05.08.2008 р., а також у п. 5.2 договору іпотеки № 770/76-570-08 від 06.08.2008 р., порушує його конституційне право на звернення до суду за захистом своїх прав, передбачених ст. 3 Конституції України.

· Апелянт зазначив, що третейське застереження, викладене у п. 5.2 договору іпотеки № 770/76-570-08 від 06.08.2008 р., не відповідає вимогам п. 12 ст. 6 ЗУ "Про третейські суди", оскільки одним із іпотекодавців трикімнатної квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 є нерезидент України, громадянин Російської Федерації - ОСОБА_3, від імені якого, згідно довіреності діяла громадянка України ОСОБА_4

· Сторони в судове засідання не з'явились, хоч були належно повідомлені про час та місце судового засідання, тому апеляційний суд вважає, що справу слід розглянути без їх участі. При цьому слід врахувати, що представник ПАТ "Укрсоцбанк" просив розглядати справу без його участі.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що третейські застереження, викладені у 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії НОМЕР_1 від 05.08.2008 р., а також у п. 5.2 договору іпотеки № 770/76-570-08 від 06.08.2008 р., не порушують права ОСОБА_1, оскільки вони не є відмовою від права на звернення до суду в загальному порядку, а одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону, грунтується на матеріалах справи.

Як встановлено судом, 05.08.2008 р. між АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії НОМЕР_1, згідно умов якого, банк відкрив позичальнику рахунок в доларах США та зобов'язався надавати кошти окремими частинами в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості не більше 20000 дол. США зі сплатою 14 % річних.

06.08.2008 р. між АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1, ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, укладено договір іпотеки № 770/76-570-08, згідно умов якого, іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії НОМЕР_1 від 05.08.2008 р., трикімнатну квартиру в АДРЕСА_1.

Пунктом 6.2 договору про надання відновлюваної кредитної лінії та пунктом 5.2 Іпотечного договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони на підставі ст.5 Закону України «Про третейські суди» домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем В.М. постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м.Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутим визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 1701-IV від 11.05.2004 "Про третейські суди" та ст. 17 ЦПК України, сторони мають право передати спір на розгляд третейському суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про третейські суди", третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду, яка може бути укладена у вигляді третейського застереження у договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди (ч. 1 ст. 12 цього Закону).

На момент укладення сторонами Договорів у серпні 2008 року (ст. 6 Закону України "Про третейські суди" у редакції, чинній до 03.02.2011 року) не було передбачено заборони стосовно розгляду третейськими судами справ у спорах про захист прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

У Рішенні Конституційного Суду України N 1-рп/2008 від 10.01.2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців 7, 11 ст. 2, ст. 3, п. 9 ст. 4 та розділу 8 "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справи про завдання третейського суду) зазначено, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст 55 Конституції України).

Вказане конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (ст. 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним із способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 06.06.2012 р. по справі № 6-50цс12, висновок якого має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, одним із способів захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних осіб та (або) юридичних осіб від порушень і посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Зміни у чинному законодавстві щодо підвідомчості спорів третейському суду, які набрали чинності після укладення договору про надання відновлювальної кредитної лінії НОМЕР_1 від 05.08.2008 р. та договору іпотеки № 770/76-570-08 від 06.08.2008 р. в тому числі щодо справ у спорах про нерухоме майно не є підставою для визнання їх в частині третейського застереження недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що при укладенні договорів НОМЕР_1 від 05.08.2008 р., № 770/76-570-08 від 06.08.2008 р. не були додержані вищевказані загальні вимоги для чинності правочину.

Посилання апелянта на те, що п. п. 6.2 та 5.2 спірних правочинів є недійсними, оскільки однією із сторін договорів кредиту та іпотеки є громадянин Росії ОСОБА_3, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно п. 8 ст. 6 ЗУ "Про третейські суди", в редакції чинній на час укладення спірних договорів, третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України.

ОСОБА_1 не зазначив, яким чином умова договорів кредиту та іпотеки щодо передачі спору з ОСОБА_3 на розгляд третейського суду порушує права позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

·

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій