16.06.2015 Справа № 756/5069/15-ц
Справа пр. №2/756/3288/15
ун. №756/5069/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Великохацької В.В.

при секретарі - Приходько І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Універсал Банк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства Універсал Банк (далі ПАТ Універсал Банк), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між відкритим акціонерним товариством Універсал Банк (далі ВАТ Універсал Банк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір від 22.04.2008 року №CL35413, відповідно до умов якого банком надано позичальнику кредит для споживчих потреб у сумі 7800,00 доларів США на строк з 22.04.2008 року до 25.03.2015 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 24 % річних. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному графіком щомісячних платежів, який є невідємним додатком до кредитного договору.

Для забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором від 22.04.2008 року №CL35413 між ВАТ Універсал Банк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 22.04.2008 року №CL35413, за умовами якого позивач зобовязався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_2 зобовязань, які виникають з кредитного договору від 22.04.2008 року №CL35413.

ОСОБА_1 зазначив, що реалізуючи своє право вимагати дострокову сплату кредиту у звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань, взятих на себе за кредитним договором, ПАТ Універсал Банк 25.11.2014 року надіслало ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень кредитного договору/договору поруки, в якій зазначено про необхідність негайно сплатити всю суму заборгованості по кредитному договору у розмірі 6417,62 доларів США.

Позивач зазначив, що 08.01.2015 року відповідач надіслав йому лист, яким повідомив, що обсяг зобовязань ОСОБА_1 залишився незмінним та станом на 25.12.2014 року становить 7369,09 доларів США.

Як стверджував позивач, з листа, наданого ОСОБА_2, він дізнався про те, що відповідач в односторонньому порядку без його згоди підвищив відсоткову ставку по кредиту з 15.07.2008 року, та розмір щомісячного платежу з цієї дати становить 219,84 доларів США. Також позивач вказав, що між ОСОБА_2 та ПАТ Універсал Банк 27.06.2012 року було укладено угоду про припинення зобовязань за договором від 22.04.2008 року №CL35413, відповідно до умов якої розмір щомісячного платежу становить 271,93 долари США, а кінцевий строк виконання основного зобовязання змінено з 25.03.2015 року на 27.05.2014 року. ОСОБА_1 вважав, що відповідачем без згоди поручителя було внесено зміни до кредитного договору, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

З цих підстав ОСОБА_1 просив суд припинити поруку за договором поруки від 22.04.2008 року №CL35413.

Представник позивача позов свого довірителя підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, мотивуючи це тим, що поручитель ОСОБА_1 несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов грошового зобовязання. При цьому у договорі поруки зазначено, що порука за договором поруки від 22.04.2008 року №CL35413 припиняється з припиненням всіх зобовязань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою. Крім того, представник відповідача зазначив, що необґрунтованим є твердження позивача щодо того, що відповідачем було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. За таких обставин представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ВАТ Універсал Банк, правонаступником якого є ПАТ Універсал Банк, та ОСОБА_2 укладено кредитний договір від 22.04.2008 року №CL35413, за умовами якого банком надано позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 7800,00 доларів США на строк з 22.04.2008 року до 25.03.2015 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 24 % річних. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному графіком щомісячних платежів, який є невідємним додатком до кредитного договору (а.с.7-12).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобовязується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ВАТ Універсал Банк позичальнику ОСОБА_2, які вона використала за цільовим призначенням.

У свою чергу, ОСОБА_2 не виконувала належним чином зобовязання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати усіх платежів за кредитним договором, допустила заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування.

З метою забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором від 22.04.2008 року №CL35413 між ВАТ Універсал Банк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 22.04.2008 року №CL35413, за умовами якого позивач зобовязався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_2 зобовязань, які виникають з кредитного договору від 22.04.2008 року №CL35413 (а.с.13-14).

П.1.2. договору поруки передбачено, що поручитель засвідчує, що йому відомі усі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними, зокрема: сума основного договору 7800,00 доларів США; 24% річних розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів; 72% річних розмір підвищення процентної ставки за користування кредитом понад встановлені терміни сплати платежів; термін повного виконання зобовязань боржника не пізніше 25.03.2015 року, якщо згідно з умовами основного договору не буде застосовані інші терміни виконання таких зобовязань.

Відповідно до п.1.3. договору поруки від 22.04.2008 року №CL35413 поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Наслідки для поручителя, які виникають при порушенні боржником зобовязання забезпеченого порукою передбачені у ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України, а саме: 1) у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; 2) поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Ця норма є логічним продовженням правила, закріпленого у п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, за яким підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини. Законодавець встановлює достатньо чіткі правила щодо умов та підстав виникнення права у кредитора звернутися з вимогою про виконання зобовязання до поручителя, встановлюючи, зокрема у ст.15 ЦК України гарантію того, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальне правило припинення зобовязання передбачене ст.599 ЦК України. Так, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Обґрунтовуючи припинення поруки, ОСОБА_1 посилається на те, що банком в односторонньому порядку підвищено відсоткову ставку за кредитним договором від 22.04.2008 року №CL35413 з 15.07.2008 року, на що свою згоду поручителем не надано.

В матеріалах справи міститься лист ПАТ „Універсал Банк №3913 від 30.04.2010 року, адресований ОСОБА_2, про те, що процентна ставка за кредитним договором з 15.07.2008 року підвищена банком та що розмір щомісячного платежу по кредитному договору становить 219,84 грн.

Судом встановлено, що ПАТ Універсал Банк та ОСОБА_2 не досягали згоди щодо зміни істотних умов кредитного договору щодо зміни обсягу відсоткової ставки за користування кредитом.

Як вбачається зі змісту наданого відповідачем розрахунку заборгованості, процентна ставка за користування кредитними коштами визначена у розмірі 24% річних без порушення термінів сплати платежів та у розмірі 72% річних за користування кредитом понад встановлені терміни сплати платежів (а.с.55-57). При цьому, зміні ця відсоткова ставка за вимогами банку не підлягала. Сума заборгованості за кредитним договором визначена на підставі розрахунку відповідно до графіку платежів від 22.04.2008 року, який не передбачав збільшення відсоткової ставки.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність посилань позивача на неправомірність підвищення відповідачем процентної ставки за користування кредитом, оскільки ПАТ Універсал Банк діяло в межах та на підставі укладеного між сторонами кредитного договору та відсоткова ставка ним не підвищувалась.

Крім того, позивач як на підставу для припинення поруки посилається на те, що між ПАТ Універсал Банк та ОСОБА_2 27.06.2012 року укладено додаткову угоду до кредитного договору про припинення зобовязань без згоди на те поручителя, внаслідок чого збільшився розмір щомісячного платежу за кредитним договором до 271,93 долари США, зменшений строк виконання основного зобовязання з 25.03.2015 року на 27.05.2014 року, що в свою чергу, на думку позивача, призвело до збільшення обсягу його відповідальності.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 27.06.2012 року між ПАТ Універсал Банк та ОСОБА_2 укладено угоду про припинення зобовязань за договором №CL35413 від 22.04.2008 року (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком) (а.с.25-26), яка не є додатковою угодою до кредитного договору. Підписанням цієї угоди сторони погодили можливість припинення зобовязань позичальника за основним договором, за умови повного виконання всіх нижчевказаних зобовязань позичальника.

П.2.1 вказаної угоди передбачено, що позичальник зобовязаний в період з 27.06.2012 року по 27.05.2014 року включно сплатити кредитору грошову суму в розмірі 6526,15 доларів США, що і стане підставою здійснити договірне списання таких грошових коштів в рахунок виконання зобовязань позичальника за основним договором. Таким чином, зазначення банком в даній угоді періоду сплати ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором не може вважатись зміною (скороченням) строку виконання основного зобовязання.

Відповідно до п.3 угоди про припинення зобовязань прощення боргу вважається таким, що відбулось, лише після фактичного виконання позичальником умов, передбачених пунктами 2, 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. цієї угоди, та з моменту підписання вищевказаного акту обома сторонами заборгованість позичальника за основним договором у сумі, зазначеній в такому акті, вважається погашеною шляхом прощення кредитором такої заборгованості позичальнику (на підставі статті 605 Цивільного кодексу України прощення боргу), та позичальник вважається таким, що виконав в повному обсязі зобовязання за основним договором. У випадку прострочення позичальником сплати хоча б одного платежу та/або неналежного виконання ним своїх зобовязань згідно п.2.1 цієї угоди, з першого дня такого прострочення та/або неналежного виконання автоматично втрачають свою чинність пункти 2, 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. цієї угоди, а інші умови цієї угоди та основного договору зберігають свою чинність протягом строку дії основного договору, а позичальник зобовязується виконувати зобовязання за основним договором в повному обсязі і надалі.

Окрім цього, п.5 даної угоди передбачено, що ця угода набирає чинності 27.06.2012 року лише за умови фактичного внесення позичальником на свій поточний рахунок, відкритий у кредитора, суми першого платежу, передбаченого пунктом 2.1. цієї угоди, та за умови фактичного зарахування кредитором такого платежу в рахунок погашення зобовязань позичальника за основним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з наданого відповідачем розрахунку, у період з 27.06.2012 року по 27.05.2014 року, ОСОБА_2 не сплатила на користь кредитора грошові кошти, зазначені в п.2.1 угоди про припинення зобовязань за договором №CL35413 від 22.04.2008 року (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком), позичальником не було фактично внесено на поточний рахунок, відкритий у кредитора, суму першого платежу, передбаченого п.2.1 угоди, такий платіж відповідно не був зарахований в рахунок погашення зобовязань позичальника за основним договором, а тому суд приходить до висновку, що угода про припинення зобовязань за кредитним договором не набрала чинності.

Зважаючи на вищевикладене, зобовязання позичальника за основним договором не припинились, а тому вона зобовязується виконувати свої зобовязання за основним договором в повному обсязі і надалі.

Оскільки у договорі поруки зазначено, що строк його дії повязується з повним виконанням зобовязання за кредитним договором, то відповідно до ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК України строком закінчення договору поруки, як акцесорного зобовязання, є строк закінчення основного зобовязання кредитного договору. Вказаний строк може бути встановлений в договорі (договірний строк) або визначений в законі (законний строк).

У п.4.2. договору поруки №CL35413 від 22.04.2008 року визначено термін дії договору поруки: відповідальність поручителя припиняється з вказівкою на подію, а саме припинення всіх зобовязань боржника за основним договором, що забезпечуються такою порукою.

Зобовязання боржника за основним договором, що забезпечуються порукою, не припинились.

Отже, в силу положень ст.559 ЦК України зобовязання за договором поруки №CL35413 від 22.04.2008 року є чинними та такими, що підлягають виконанню.

Відповідно до п.2.1. договору поруки №CL35413 від 22.04.2008 року кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладенням поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Згідно з ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом вказаних норм матеріального права поручитель хоча й повязаний із боржником певними зобовязальними відносинами, є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст.555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Судом встановлено, що ПАТ Універсал Банк не збільшувало процентну ставку за кредитним договором №CL35413 від 22.04.2008 року. Більш того, укладення між ПАТ Універсал Банк та ОСОБА_2 угоди про припинення зобовязань за договором №CL35413 від 22.04.2008 року (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком) ніяким чином не змінило строк виконання позичальником основного зобовязання та не збільшило обсяг відповідальності поручителя за договором поруки. Крім того, зважаючи на невиконання ОСОБА_2 умов цієї угоди, вона не набула чинності та припинення зобовязань позичальника за основним договором не відбулось.

Вимагаючи припинити поруку за договором поруки №CL35413 від 22.04.2008 року, ОСОБА_1 посилався на ч.1 ст.559 ЦК України, якою врегульовано обставини для припинення поруки. Зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, є підставою для припинення поруки. Однак, з огляду на все вищезазначене, у суду відсутні підстави вважати, що протягом строку дії кредитного договору зобовязання ОСОБА_2 зазнавали таких змін, які б збільшували обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_1

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 251, 252, 526, 553, 554, 559, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, та, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Універсал Банк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя В.В. Великохацька