АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Невідомої Т.О., Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсними договору дарування, доручення, відмови від прийняття спадщини, свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є дружиною ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, при цьому вона як єдиний спадкоємець за закономмає право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1. 24 вересня 2010 року вона звернулась до 7-ої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини - квартири АДРЕСА_1; у межах спадкової справи було отримано відповідь від 01 жовтня 2010 року про те, що з 30 травня 2002 року зазначена квартира ОСОБА_5 не належить, що квартира подарована 30 травня 2002 року; у ЖЕКу її було повідомлено, що співвласниками зазначеної квартири є ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 У жовтні 2010 року вона дізналась про те, що 30 травня 2002 року ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_5 за дорученням від 19 липня 2001 року, уклала договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 на користь своєї дочки ОСОБА_3; також ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, заявою від 19 липня 2001 року відмовився від прийняття спадщини, внаслідок чого свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері 30 травня 2002 року на Ѕ частину зазначеної квартири було видане на ім'я ОСОБА_2 (дочки спадкодавця). Посилаючись на те, що ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями, неодноразово лікувався від алкогольної залежності і в момент складання заяви про відмову від спадщини, доручення та укладання договору дарування через вади психіки та здоров'я перебував у такому стані, коли не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними, позивач просила визнати недійсними: договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 30 травня 2002 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3; доручення ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2 від 19 липня 2001 року; відмову ОСОБА_5 від прийняття спадщини від 19 липня 2001 року після смерті матері ОСОБА_6; свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 травня 2002 року на Ѕ частину зазначеної квартири, виданого на ім'я ОСОБА_2 Визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам про психічний розлад ОСОБА_5 у формі синдрому залежності від алкоголю, а також вважає, що суд не надав оцінки показам допитаних в судовому засіданні свідків.

У судовому зсіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідачі та їх представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Третя особа в судове засідання не з'явилась.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5, перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 грудня 2003 року, від шлюбу спільних дітей вони не мають.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є відповідно рідною сестрою та племінницею померлого ОСОБА_5

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 07 липня 1998 року, виданого відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (сину) в рівних частках (по 1/2 частині).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №703 до майна померлої ОСОБА_6, ОСОБА_2 звернулась до 7-ої Київської державної нотаріальної контори із заявою від 18 вересня 2001 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, зазначала, що крім неї спадкоємцем за законом є ОСОБА_5 (брат); заповіту ОСОБА_6 не залишила; ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із заявою від 19 липня 2001 року про відмову від належної йому у спадщині частки на користь дочки померлої ОСОБА_2 (рідної сестри); інших спадкоємців не має; тому державним нотаріусом Гавриленко А.М. 30 травня 2002 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_2 - на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, зареєстровано в реєстрі за №1у-1233; зазначена квартира є двокімнатною, загальною площею 44,92 кв. м, житловою площею 29,10 кв. м; право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано БТІ м. Києва 12 травня 2003 року внесенням запису у реєстрову книгу № д. 647-238 за №3795;

Згідно положень ст.24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Право власності на Ѕ частину зазначеної квартири виникло у ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу позивача з ОСОБА_5 (02 грудня 2003 року).

Крім того, 30 травня 2002 року державним нотаріусом 7-ої Київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М. за реєстровим №1у-1235 було посвідчено договір дарування частини квартири, укладеного між ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_5 (брата) на підставі доручення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. 19 липня 2001 року за реєстром №2329 (дарувальник), та ОСОБА_3 (обдарована), згідно якого ОСОБА_5 подарував належну йому на праві приватної власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_1; право власності за ОСОБА_3 згідно даного договору було зареєстровано БТІ м. Києва також 12 травня 2003 року внесенням запису у реєстрову книгу № д. 647-238 за №3795.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №813 до майна померлого ОСОБА_5, ОСОБА_1. звернулась до 7-ої Київської державної нотаріальної контори із заявою від 24 вересня 2010 року про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5, зазначала, що спадковим майном є квартира АДРЕСА_1, крім неї спадкоємців не має; заповіту ОСОБА_5 не залишив; інших заяв про прийняття спадщини не зареєстровано; свідоцтва про право на спадщину не видавались; будь-якого майна, як спадкової маси, за матеріалами спадкової справи не встановлено.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи (посмертної) №21 від 18 листопада 2014 року ОСОБА_5 на момент складання довіреності та заяви про відмову від спадщини 19 липня 2001 року виявляв психічний розлад у формі синдрому залежності від алкоголю, але за своїм психічним станом був здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв'язку з цим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта. Проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.

Судово-психіатрична експертиза зробила категоричний висновок про психічний стан ОСОБА_5 на момент складання довіреності та заяви про відмову від спадщини 19 липня 2001 року

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Частиною 1 статті 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Таким чином, лише за таких умов, коли фізична особа, яка є дієздатною у момент вчинення правочину, перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд може визнати такий правочин недійсним.

Мається на увазі про тимчасовий стан, при якому особа внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, тому правочин, укладений в такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення тощо цивільних прав і обов'язків.

Відповідно правове значення для визнання угоди недійсною має бути неспроможність через нервове потрясіння, фізичну травму, глибоке алкогольне або наркотичне спяніння, тощо, дієздатного громадянина розуміти значення своїх дій або керувати ним саме в момент укладення угоди.

Чинне законодавство передбачає, що суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що під час укладення оспорюваних заяви про відмову від спадщини, доручення та договору дарування ОСОБА_5 не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, а тому немає підстав визнати таких недійсними.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про недоведеність позивачем підстав для визнання заяви про відмову від спадщини, доручення та договору дарування недійсним, оскільки з урахуванням встановлених обставин справи, показів допитаних свідків та висновку проведеної посмертної сдової-психіатричної експертизи, відсутні підстави для категоричного висновку про неможливість ОСОБА_5 на момент укладення оспорюваної угод розуміти значення своїх дій та керувати ними, а відтак - доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді