Справа № 750/1537/15-ц
Провадження № 2/750/1035/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого - судді Лямзіної Н.Ю.

при секретарі - Латенко О.В.,

за участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до Тимчасової адміністрації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ПАТ «ВіЕйБі Банк» про припинення зобовязання в частині, третя особа ОСОБА_2 та зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним удаваного правочину, суд-

встановив:

16.02.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» про припинення зобовязання в частині 16282,66 доларів США за Кредитним договором.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.04.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ "ВіЕйБі Банк" укладено Кредитний договір №129/08 від 18.04.2008р. про надання кредитних коштів строком по «18» квітня 2018р. 06 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 на підставі Договору про відступлення права вимоги №б/н від "06" жовтня 2014 року передав ОСОБА_1 право вимоги за Договором банківського вкладу «НВУ «Щомісячний» №839859/2014 від 02 вересня 2014р., укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ВіЕйБі Банк». Зазначає, що 10.11.2014 року звернувся до банку із заявою про припинення дії договору банківського вкладу, повернення належних коштів в сумі 16000 доларів США і процентів в розмірі 282,66 доларів США та перерахування відповідної частини коштів на погашення кредиту. Проте, банком відмовлено у задоволенні вказаних вимог, оскільки вказана операція відбудеться не шляхом поєднання боржника і кредитора, а способом зарахування зустрічних вимог, що під час тимчасової адміністрації в банку та ліквідації може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів. Вказує, що позивачем не доведено повідомлення банку про відступлення права вимоги та не надання розрахунків по сумам залишку кредиту. Позивач вважає відмову банку незаконною, а тому у відповідності до положень ст.ст. 11, 512, 606, 1058, 1075 Цивільного кодексу України просить визнати припиненим 10 листопада 2014 року, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, зобов'язання ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_3» за кредитним договором №129/08 від 18.04.2008р. та додаткових угод до нього, в частині заборгованості за кредитом у розмірі 16282,66 доларів США.

27.04.2015 року адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» через канцелярію суду подала зустрічну позовну заяву про визнання недійсним удаваного правочину.

В судовому засіданні позивач по первинному позову позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити..

Представник відповідача по первинному позову при вирішенні спору просив в задоволенні позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представники третьої особи первинну позовну заяву просив задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи 18.04.2008р. між позивачем та ПАТ "ВіЕйБі Банк" було укладено Кредитний договір №129/08 від 18.04.2008р. про надання кредитних коштів строком по 18 квітня 2018р.

02 вересня 2014 року третя особа, ОСОБА_2, уклав з Відповідачем, ПАТ «ВіЕйБі Банк», Договір банківського вкладу «НВУ «Щомісячний» №839859/2014, розмістив в Банку строковий вклад зі строком зберігання 13 місяців до 02.10.2015 року та відкрив вкладний рахунок №2219. Сума строкового вкладу становить 16000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №97899 від 02.09.2014р.

02 вересня 2014 року третя особа, ОСОБА_2, уклав Договір банківського вкладу на вимогу "Для виплат" №5047 на підставі п.1.2 Договору банківського вкладу та відкрив рахунок-кореспондент №5047.

06 жовтня 2014 року третя особа, ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 право вимоги за Договором банківського вкладу «НВУ «Щомісячний» №839859/2014 від 02 вересня 2014р.

Відступлення права вимоги було здійснено на підставі Договору про відступлення права вимоги № б/н від "06" жовтня 2014 року в розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США 00 центів, у зв'язку із чим до ОСОБА_1 перешли права кредитора у зобов'язанні, що виникли на підставі вище зазначеного Договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник письмово не повідомлений про зміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих наслідків. Повідомлення про відступлення права вимоги Позивачем було надіслано 14 жовтня 2014 року, що підтверджується копіями квитанції, опису вкладення до листа та повідомленням про отримання.

Відповідно до договору та чинного законодавства Позивач набув усі права вимоги по відступленим Договорам банківського вкладу, включаючи сплати суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.

Таким чином на даний час усі права кредитора за Договором банківського вкладу «НВУ «Щомісячний» №839859/2014 від 02 вересня 2014р. належить позивачу.

Відповідач посилається на те, що банком в повній мірі були виконані умови договору банківського вкладу та кошти були повернені третій особі, ОСОБА_2 станом на 03.11.2014р., оскільки була здійснена заміна кредитора у зобовязанні про що Відповідач знав чи повинен був знати.

Укладені сторонами договори передбачали право вкладника достроково розірвати договір банківського вкладу (п.1.6 та 2.4 Договору банківського вкладу та Правилами відкриття та обслуговування рахунків в "ВіЕйБі банк" в Розділі 11) та право на дострокове погашення кредитного договору (п.2.6.1. кредитного договору).

Питання повернення вкладів регулюється зазначеним договором та ЦК України.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Тоді як, ч. 2 ст. 1060 ЦК України містить імперативну норму про обов'язок банку видати вкладнику за його першою вимогою кошти.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року, за змістом статей 526 та 1058 ЦК зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Як вбачається із матеріалів справи 10.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до банку з вимогою про припинення дії договору строкового банківського вкладу (депозиту) №839859/2014 від 02 вересня 2014р. та перерахування необхідної суми вкладу на погашення кредиту від 18.04.2008р.

Листом №15-17053 від 08.12.2014 року ПАТ "ВіЕйБі Банк" було повідомлено ОСОБА_1, що його вимоги будуть погашатися почергово, в певному розмірі, у відповідності до Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до заяви на виплату коштів, але жодних дій по перерахунку коштів здійснено не було.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 10.11.2014 року заборгованість по кредитному договору становить 18997,24 доларів США. Вказана обставина визнана представником відповідача, а тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Посилання Відповідача на недоведеність того, що саме гр. ОСОБА_2 підписав договір про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу спростовується особистим підтвердженням третьої особи в процесі судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті депозитних коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на наявність ліквідаційної процедури у Банку, оскільки заява ОСОБА_1 надійшла до Банку 10 листопада 2014 року, тобто до впровадження тимчасової адміністрації та процедури ліквідації . Крім цього, жодні норми права, якими регулюються спірні правовідносини, не містять у собі заборони на припинення зобов'язань у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора банку в одній особі на стадії ліквідації банку.

Відповідно до норм ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ст. 626 ЦК України.

За таких умов, суд приходить до висновку, що 10 листопада 2014 року ОСОБА_3, отримавши заяву ОСОБА_1, зобов'язаний був здійснити списання грошових коштів з депозитних рахунків строкового банківського вкладу (депозиту) за Договором банківського вкладу «НВУ «Щомісячний» №839859/2014 від 02 вересня 2014р. та направити їх на погашення поточної заборгованості за Кредитним договором №129/08 від 18.04.2008р.

Зазначене свідчить, що в правовідносинах, що виникли між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_1, відбулося поєднання боржника і кредитора в грошовому зобов'язанні.

На підставі ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Враховуючи, що законодавство України не ототожнює поняття правочин та зобов'язання, зокрема, один правочин може містити в собі декілька зобов'язань; в розумінні ст. 606 ЦК України припиняється саме зобов'язання.

Укладені правочини, в яких є одні і ті ж зобов'язання один щодо одного, а саме грошові зобов'язання, підлягають припиненню у зв'язку з поєднанням в зобов'язаннях боржника і кредитора в одній особі.

З огляду на вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним удаваного правочину, то відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчиняться у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), пятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України. Згідно з вимогами ч.1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили; якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину який сторони насправді вчинили. Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобовязання може бути виражено у грошовій одиниці України гривні; сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Нормою ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до вимог ст. 213 ЦК України. Нормою с. 4 ст. 213 ЦК України встановлено, що якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, подальша поведінка сторін та інші обставини, що мають істотне значення.

З наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне, 06 жовтня 2014 року третя особа, ОСОБА_2 добровільно передав ОСОБА_1 право вимоги за Договором банківського вкладу «НВУ «Щомісячний» №839859/2014 від 02 вересня 2014р.

Відступлення права вимоги було здійснено на підставі Договору про відступлення права вимоги № б/н від "06" жовтня 2014 року в розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США 00 центів, у зв'язку із чим до ОСОБА_1 перешли права кредитора у зобов'язанні, що виникли на підставі вище зазначеного Договору банківського вкладу.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи принцип диспозитивності, суд прийшов до переконання в тому, що первинний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного слід відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст. ст.10, 60, 208-209, 212, 213, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Тимчасової адміністрації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ПАТ «ВіЕйБі Банк» про припинення зобовязання в частині задовольнити.

Визнати припиненим з 10.11.2014 року, у звязку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, зобовязання ОСОБА_1 перед Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором № 129/08 від 18.04.2008 року та додаткових угод до нього, в частині заборгованості за кредитним договором у розмірі 16282,66 доларів США.

В задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним удаваного правочину відмовити.

Стянути з Тимчасової адміністрації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Ю. Лямзіна