Номер провадження: 22-ц/785/5026/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Кварталової А.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Одеська залізниця» про стягнення відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою державного підприємства «Одеська залізниця» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн..

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що 07.11.1999 р. внаслідок нещасного випадку, належним відповідачу електропоїздом була смертельна травмована її донька, яка померла на місці пригоди. Їй було завдано тяжких тілесних ушкоджень. В результаті втрати неповнолітньої доньки їй було завдано моральної шкоди у вигляді моральних страждань, які призвели до змін у її психічному стані, позбавленні спокою, змінам у її житті, порушенні нормальних життєвих звязків. Крім того, їй завдано моральної шкоди у звязку із завданням їй особисто тяжких тілесних ушкоджень, яка полягає у хвилюваннях, моральних та фізичних стражданнях. В результаті отриманої травми вона втратила можливість повноцінно працювати, на деякий час розпалася її сімя. Душевні страждання посилилися намаганням відповідача уникнути відповідальності, зробити її винною у нещасному випадку, начебто під час скоєння нещасного випадку вона була в стані алкогольного спяніння і тільки вона винна у загибелі доньки.

Сторони в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. ОСОБА_5, представник позивача, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2015 р. позов ОСОБА_4 задоволено повністю. Стягнуто з державного підприємства «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 500 000 грн..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2015 р. заяву ДП «Одеська залізниця» від 17.03.2015 р. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

ДП «Одеська залізниця» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Шевченко Т.Ю., представник апелянта, в судовому засіданні підтримала вимоги, які викладені в апеляційній скарзі. Пояснила, що нещасний випадок стався з вини позивачки.

ОСОБА_4 в письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважала необхідним скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Посилалася на те, що відповідач намагається перекрутити дійсні обставини справи. Неправдивими є твердження про те, що на час скоєння нещасного випадку вона знаходилися в стані алкогольного спяніння, оскільки це не підтверджено доказами. Нещасний випадок стався з вини залізниці, оскільки були порушені нормативні вимоги щодо освітлення платформи. Машиністи електропоїзда, приближались до платформи у темну пору з вимкненими вогнями, не подали попереджувального сигналу, чим грубо порушили Памятку локомотивної бригади, Правила технічної експлуатації залізниць України. Вказані обставини встановлені попередніми рішеннями судів.

ОСОБА_5, представник ОСОБА_4, в судовому засіданні вважала необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилалася на те, що скарга є необґрунтованою. Пояснила, що рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у справі за позовом чоловіка позивачки про відшкодування моральної шкоди встановлена вина Одеської залізниці у скоєнні нещасного випадку. Позивачці внаслідок загибелі на її очах доньки та завдання їй тяжких тілесних ушкоджень було завдано значної моральної шкоди.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 16, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову ОСОБА_4 в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 03.04.2014 р. встановлено, що донька позивачки загинула, а сама позивачка отримала тяжкі тілесні ушкодження в результаті недотримання відповідачем вимог діючого законодавства. Апеляційний суд Одеської області рішенням від 31.10.2013 р. підтвердив обґрунтованість висновків суду першої інстанції. Зазначеними рішеннями встановлено відсутність будь-яких доказів того, що шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дії непереборної сили або умислу позивачки. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 500 000 грн., суд врахував ступінь моральних страждань позивачки (а. с. 54 56).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами деліктних правовідносин із завдання моральної шкоди, необхідність стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам ст. ст. 440-1, 450 ЦК УРСР (1963р.), ст. ст. 10, 11, 60, 61, 179, 213, 214 ЦПК України.

Встановлено, що рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 03.04.2013 р. за позовом чоловіка позивачки ОСОБА_7 до ДП Одеська залізниця, третя особа ОСОБА_4, про відшкодування компенсації моральної шкоди спричиненої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (а. с. 6 9), зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 31.10.2013 р. (а. с. 14 17) тільки в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, встановлено, що 7 листопада 1999 року близько о 19 год. 45 хв., в темний час доби на платформі «Степова» Одеської залізниці, електропоїздом № 6422, що є власністю відповідача, смертельно травмовано доньку позивача - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка від отриманих пошкоджень померла на місці пригоди та спричинено тяжких тілесних ушкоджень дружині позивача ОСОБА_4.

Нещасний випадок стався як внаслідок необережності самих потерпілих через намагання перейти залізничні колії в неустановленому місці, з порушенням «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54, так і через невиконання локомотивною бригадою, яка керувала електропоїздом № 6442, при наближенні до платформи усіх необхідних дій, спрямованих на безпеку руху електропоїзда, а саме при русі у нічний час не переключено декілька разів прожектор, чим не виконані вимоги Памятки, затвердженої наказом начальника Одеської залізниці № Н-430 від 10.04.1998 року.

Вказані рішення є чинними, відомостей про їх скасування, зміну не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, обставини щодо скоєння 07.11.1999 року нещасного випадку, учасниками якого були позивачка та Одеська залізниця, наявність їх вини в скоєні нещасного випадку, в даній справі не досліджуються і не встановлюються.

Таким чином, наявність відповідних деліктних правовідносин між сторонами встановлено, висновки суду першої інстанції щодо необхідності відшкодування моральної шкоди зроблені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 500 000 грн.. Цього висновку суд дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищезазначених норм процесуального права та норм матеріального права. Розмір відшкодування моральної шкоди необхідно змінити.

Статтею 440-1 ЦК УРСР передбачено, що моральна (немайнова шкода), заподіяна громадянину діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Згідно із ст. 450 ЦК УРСР (1963 р.) володілець джерела підвищеної небезпеки зобовязаний відшкодувати заподіяну шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведе, що шкода заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вищевказаними рішеннями Іванівського районного суду Одеської області від 03.04.2013 р. та апеляційного суду Одеської області 31.10.2013 р., оскарженим рішенням Приморського районного суду від 16.02.2015 р. встановлені такі загальні підстави цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди як наявність моральної шкоди, протиправність дій Одеської залізниці та позивачки, наявність причинного звязку між шкодою та діями сторін, вина останніх у скоєні нещасного випадку.

Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 500 000 грн., суд першої інстанції послався на завдання моральної шкоди внаслідок порушення Одеською залізницею вимог діючого законодавства. Відсутності доказів спричинення моральної шкоди джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дії непереборної сили або умислу позивачки.

Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою висновки, які викладені в рішенні апеляційного суду Одеської області від 31.10.2013 р. про те, що нещасний випадок стався не тільки з вини Одеської залізниці, але і внаслідок порушення позивачкою Правил проходу через залізничні колії (а. с. 15). Тобто, в діях позивачки наявні ознаки грубої необережності.

За правилами, передбаченими ст. 454 ЦК УРСР (1963 р.), чинного на час завдання шкоди, якщо груба необережність самого потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а при вині заподіювача шкоди і залежно від ступеня його вини) розмір відшкодування, якщо інше не передбачено законом Союзу РСР, повинен бути зменшений або у відшкодуванні шкоди повинно бути відмовлено.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 454 ЦК розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого.

Колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно змінити. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів враховує: 1) загибель доньки у результаті нещасного випадку на очах позивачки (а. с. 5); 2) непоправність цієї втрати у житті позивачки; 3) глибину душевних, психічних страждань від цього та їх тривалість протягом всього подальшого життя позивачки; 4) завдання позивачці залізничної політравми, яка включає в себе забій грудної клітини та живота, забиту рвану рану правого стегна, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, яка відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень (а. с. 10 13); 4) глибину та тривалість фізичних страждань позивачки у звязку із завданням тяжких тілесних ушкоджень; 5) вимушені зміни у житті позивачки у звязку із загибеллю доньки, завданням тяжких тілесних ушкоджень, додаткові зусилля необхідні для відновлення стану здоровя позивачки, у тому числі психологічного; 6) ступень вини відповідача та позивачки; 7) відношення відповідача до скоєного - повністю не визнає завдання шкоди, не визнає в повному обсязі позов.

Враховуючи вищенаведе, завдання моральної шкоди як з вини Одеської залізниці, так і з грубої необережності позивачки, вимоги щодо розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що з ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі доньки та завдання тяжких тілесних ушкоджень, необхідно стягнути грошову суму у розмірі 150 000 грн., змінивши таким чином рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Доводи апелянта про порушення його прав у звязку із направленням повісток за неправильною адресою, спростовуються відповідними відмітками про їх отримання Одеською залізницею, клопотанням Одеської залізниці про відкладення розгляду справи (а. с. 21, 22, 51). Доводи про те, що представника Одеської залізниці навмисно не запросили до зали судового засідання не підтверджені жодними доказами.

Доводи Одеської залізниці щодо знаходження позивачки під час нещасного випадку в стані алкогольного спяніння не підтверджуються відповідними доказами. Відповідно до наявного у справі висновку експерта № 556 від 14.02.2006 р. (а. с. 30 31) у крові ОСОБА_4 виявлено 0,07 промілей етилового спирту. Висновку щодо стану алкогольного спяніння вказаний висновок не містить. Наявність у крові позивачки 0,07 промілей не відноситься до стану алкогольного спяніння.

Колегія суддів також приймає до уваги суперечливу правову позицію Одеської залізниці, яка просить повністю відмовити у позові ОСОБА_4, в той час як є чинним рішення апеляційного суду Одеської області від 31.10.2013 р. про стягнення на користь ОСОБА_7, чоловіка позивачки, моральної шкоди у звязку із загибеллю доньки. Доказів касаційного оскарження вказаного рішення Одеська залізниця не надала.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо розміру відшкодування моральної шкоди зроблено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням вищезазначених норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні. Необхідно стягнути з ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі доньки та завдання тяжких тілесних ушкоджень, грошову суму в розмірі 150 000 грн.. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, у звязку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), необхідно стягнути з ДП «Одеська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 365,40 грн. = 243,60 грн. (перша інстанція) + 121,80 грн. (апеляційна інстанція).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Одеська залізниця» задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2015 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди - змінити.

Стягнути з державного підприємства «Одеська залізниця» на користь:

- ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1) - у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі доньки та завдання тяжких тілесних ушкоджень 150 000 (сто пятдесят тисяч) грн. 00 коп.;

- держави - судовий збір у сумі 365 (триста шістдесят пять) грн. 40 коп..

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. І. Доценко

А. М. Кварталова