Справа № 148/3302/14-ц Провадження № 22-ц/772/1912/2015Головуючий в суді першої інстанції Карнаух А. П.
Категорія 19 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої: Шемети Т.М.,

суддів: Якименко М.М., Голоти Л.О.

при секретарі: Сніжко О. А.,

з участю представника позивача Шморгуна А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» на заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.03.2015 року, -

в с т а н о в и л а :

12.12.2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 та висував вимогу стягнути з ОСОБА_3 заборгованість в сумі 10 834 грн. 34 коп., яка виникла через порушення умов виконання відповідачем цивільно-правового договору № 123 про розповсюдження державних лотерей від 31.12.2013 року.

Заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.03.2015 року в задоволенні позову відмовлено через його недоведеність.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд, не зважаючи на те, що оригінали документів, доданих до позову, можуть бути витребувані за клопотанням сторони, не витребував їх в разі сумніву та необґрунтовано не взяв до уваги надані докази.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Шморгун А.К. подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав. ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до наступних висновків.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування.

Однак такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить положенням цивільно-процесуального закону. Суд, в порушення вимог ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення не зазначив встановлених судом обставин і визначених у відповідності до них правовідносин та не встановивши суть і характер спірних правовідносин, норми матеріального права, які підлягають застосуванню в конкретному випадку. Оцінюючи надані позивачем докази, не витребувавши (з огляду на заочний розгляд справи та відсутність відповідача) у позивача в разі сумніву в справжності наданих копій, оригінали поданих до позову копій документів, суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано дійшов висновку про неналежність доказів, наданих позивачем. При цьому суд послався на вимоги оформлення документів, викладені в ДСТУ 2732:2004 «Діловодство й архівна справа; терміни визначення понять», тоді як належність доказів, про яку йдеться в ст. 58 ЦПК України це є дещо інше, ніж відповідність доказів вимогам, які ставляться до діловодства: У ч. 13 постанови Пленуму ВС України N 5 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснено, що докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстав позову). Відмовивши в задоволенні позову, суд фактично позбавив позивача права на захист свого порушеного права, оскільки вдруге з таким же позовом з тих же підстав та до тієї ж особи він не зможе звернутися.

З огляду на вищевикладене оскаржуване рішення підлягає скасуванню та ухваленні нового рішення по справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

31.12.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено цивільно-правовий договір № 123 про розповсюдження державних лотерей з додатками (а.с.5 15), відповідно до якого ТзОВ «М.С.Л.» (Оператор державних лотерей) доручає, а ОСОБА_3 (Розповсюджувач) бере на себе зобовязання від імені Оператора розповсюджувати білети державних лотерей Оператора, приймати ставки в лотереї від гравців (якщо лотерея проводиться без застосування лотерейних білетів при суворому дотриманні принципу добровільності та за ціною, вказаною Оператором, укладаючи з гравцями відповідні правочини від імені оператора шляхом передачі їм лотерейних білетів (чеків гравця). Отже, між позивачем та відповідачем було укладено договір доручення (ст. 1000 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного договору, відповідач зобовязаний своєчасно, не рідше одного разу на тиждень звітувати за реалізовані лотерейні білети та прийняті сплати участі в лотереї в представництві Оператора, а також здавати отримані кошти, щомісяця підписувати Акт наданих послуг, що підтверджено змістом пункту «д» частини 1 Договору.

Всупереч умов договору, ОСОБА_3 неналежним чином виконував покладені на нього обовязки та допустив заборгованість по поверненню коштів, отриманих ним за виконання обовязків, покладених договором, яка станом на 22.10.2014 року становить 10 834 грн. 34 коп., яку він визнав, підписавши відомість розповсюджувача (фотокопія на а.с.18) та написавши 22.10.2014 року розписку про згоду та зобовязання повернути заборгованість в сумі 10 834 грн. 34 коп. до 30.10.2014 року (фотокопія розписки а.с.19).

Однак і в визначений в розписці термін відповідач кошти позивачеві не повернув.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України), тому суму неповернених коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Враховуючи, що позов підлягає до задоволення, з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме: 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду (а.с.4) та 121 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги (а.с.56).

Таким чином, виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а тому вона підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення скасуванню як таке, що постановлене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» задовольнити.

Заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.03.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» (, , р/р 82 в АБ «Старокиївський Банк», МФО 321477) борг станом на 22.10.2014 року за цивільно-правовим договором № 123 від 31.12.2013 року в розмірі 10 834 (десять тисяч вісімсот тридцять чотири) гривні 34 коп..

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М.С.Л.» (, , р/р 82 в АБ «Старокиївський Банк», МФО 321477) 365 (триста шістдесят пять) грн. 40 коп. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, на рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча : Т.М. Шемета

Судді : М.М. Якименко

Л.О. Голота