У х в а л а

іменем україни

22 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Реєстраційна служба Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області, Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора, про розірвання договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що

15 грудня 1992 року за договором дарування став власником будинку АДРЕСА_1. Після погодження проекту реконструкції він розпочав реконструкцію будинку з перспективою збільшення площі будинку до 200 кв. м для забезпечення житловими умовами всі <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843803/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>х членів його родини у тому <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843793/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> числі двох доньок із сім'ями, онуків та правнуків. У 1997 році померла його дружина, захворіла молодша дочка.

З метою пришвидшення добудови будинку він продав будинок АДРЕСА_2. Через хворобу в 2001 році продовжити будівництво він не міг. Станом на 2001 рік у нього спірний будинок постав справою його життя і найважливішою цінністю в житті, куди було вкладене все те, що мав позивач, всі фінансові та трудові ресурси. Оскільки самотужки добудувати будинок своєї мрії він не міг, він порадившись із старшою дочкою, вирішив покласти тягар будівництва на неї. А тому 25 травня 2001 року позивач уклав з дочкою ОСОБА_3 договір дарування. За цим договором всі обов'язки з будівництву будинку обдарована прийня <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843802/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>ла на себе.

Свої зобов'язання дочка не виконала. Йому стало відомо, що дочка хоче відчужити будинок і молодшій дочці, онуці та правнуку доведеться шукати житло.

Не дивлячись на це, він продовжував будувати будинок, ремонтувати його щоб стан будинку не погіршився і згодом не зруйнувався. Усі комунальні платежі він здійснює сам.

Посилаючись на вказані обставини, а також ч. 2 ст. 727 ЦК України, позивач просив поновити строк позовної давності та розірвати договір дарування 3/5 частини недобудованого житлового будинку, посвідченого 25 травня 2001 року державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 02 червня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування відмовлено. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843801/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1> <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843801/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що за договором даруван <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843803/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>ня від 25 травня 2 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843803/ed_2015_05_14/pravo1/T030435.html?pravo=1>001 року ОСОБА_2, належні йому 3/5 частини недобудованого будинку, процент якого становить 54 %, що знаходиться по АДРЕСА_1, подарував ОСОБА_3, яка всі обов'язки з будівництва цього жилого будинку прийняла на себе (а.с.6).

Згідно із довідкою Бюро технічної інвентаризації від 07 лютого 2007 року зазначений об'єкт незавершеного будівництва зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.8).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно ст. 726 ЦК України у разі порушення обдарованим обов'язку на користь третьої особи дарувальник має право вимагати розірвання договору і повернення дарунка, а якщо таке повернення неможливе, відшкодування його вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдарований створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивач не довів того, що ОСОБА_3 створює загрозу безповоротної втрати дарунка, а також будинок має для позивача, як дарувальника, велику немайнову цінність, правильно вважали, що підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335>, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st332> суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st332>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук