Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/1771/14 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
№ провадження 22-ц/778/295/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„26" травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Пільщик Л.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ПАТ «ТАСКОМБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позові зазначало, що 18.12.2006 року між АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «ТАСКОМБАНК», та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитним договір на суму 143 925 грн. 00 коп., із терміном погашення 16.12.2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно графіку, який додатком №1 до кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_2 18.12.2006 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання всіх боргових зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Через неналежне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, станом на 11.03.2014 року у нього утворилась заборгованість в сумі 30 104 грн. 93 коп., з яких: 9 581 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 1 682 грн. 02 коп. - прострочена заборгованість по відсотках, 18 841 грн. 91 коп. - пеня.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд стягнути з відповідачів, як з солідарних боржників, суму заборгованості за кредитним договором від 18.12.2006 року у розмірі 30 104 грн. 93 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» суму 9 581 грн. заборгованості по тілу кредиту, 1 682 грн. 02 коп. заборгованість по відсоткам за кредитним договором № КФ(07)239-06 від 18.12.2006 року, 112 грн. 62 коп. витрати по сплаті судового збору.

В іншій частині позову щодо стягнення пені відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що18.12.2006 року між АБ «ТАС-Бізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «ТАСКОМБАНК», та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитним договір на суму 143 925 грн. 00 коп., із терміном погашення 16.12.2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно графіку, який додатком №1 до кредитного договору.

Згідно п.2 договору, розмір плати за користування кредитом складає 19% річних.

У випадку виникнення у позичальника простроченої заборгованості за цим договором більш 5 днів, розмір плати за користування кредитом збільшується на 2% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_2 18.12.2006 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання всіх боргових зобов'язань позичальника за кредитним договором.

Задовольняючи частково позов ПАТ «ТАСКОМБАНК» щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3, як з божника, та з ОСОБА_2, як поручителя, заборгованості у сумі 9 581 грн. по тілу кредиту та 1 682 грн. 02 коп. заборгованості по відсоткам за кредитним договором № КФ(07)239-06 від 18.12.2006 року, суд виходив з доведеності зазначених вимог.

Висновок суду є обґрунтованим, оскільки погоджується з фактичними обставинами справи та вимогами норм матеріального права.

В обґрунтування вимог про стягнення 9 581 грн. заборгованості по тілу кредиту та 1 682 грн. 02 коп. заборгованості по відсоткам за кредитним договором, термін дії якого закінчувався 16.12.2011 року, позивач посилався на те, що останній платіж був внесений ОСОБА_3 05.09.2011 року, що підтверджується даними наданого банком розрахунку(а.с.73-80) і не заперечувалось відповідачем, який вважав, що з вказаної дати всі зобов"язання за кредитним договором були ним достроково виконані, надавши на підтвердження власний розрахунок повернення кредиту(а.с.36-38).

Заперечуючи проти правильності наданого банком розрахунку, який спростовує факт дострокового повернення кредиту ОСОБА_3, останній посилався на те, що доводи позивача про наявність у нього заборгованості зумовлені тим, що банком не були враховані всі платежі, що здійснювалися ним, зокрема, у січні - травні 2007 року(а.с.164-66).

Перевіривши вказані доводи, у тому числі і в суді апеляційної інстанції, суд дійшов висновку про їх безпідставність, оскільки, як вбачається за розрахунку банку та з довідки по рахунку, станом на листопад 2008 року умови повернення кредиту ОСОБА_3 не порушувались, заборгованості по тілу кредиту та відсоткам у нього не було, що є підтвердженням того, що всі внесені ним на той період платежі враховувалися у повному обсязі( а.с. 143-157).

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, суд виходив з того, що ОСОБА_2 на підставі договору 18.12.2006 року є поручителем, а відповідно до ч.1 ст. 553, ч.2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому є обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов"язання не пред"явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов"язання не встановлений або встановлений моментом пред"явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред"явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2, як поручитель, посилався на те, що оскільки позов до нього пред"явлений у березні 2014 року, то на момент звернення банка до суду з вимогами про повернення заборгованості за кредитним договором дія його поруки припинилася.

Вказані доводи суд правомірно визнав безпідставними, оскільки вони спростовуються умовами укладеного18.12.2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 договору поруки(а.с.4), у п.12 якого встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов"язання (строку повернення кредиту) не пред"явить вимоги до поручителя.

Таким чином, підстав вважати, що на момент пред"явлення у березні 2014 року позову до ОСОБА_2 встановлений у договорі поруки строк її дії закінчився, у суду не було.

Ті докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, зокрема, щодо дострокового внесення ним ряду платежів за кредитним договором , а отже і неправильності здійсненого банком розрахунку заборгованості, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до необхідності переоцінки наданих по справі доказів.

Між тим, відповідно до ч.4 ст. 212 ЦПК України результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті, а повноважень переоцінювати наявні у справі докази, які були досліджені судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має.

Решта доводів не є суттєвими і правильність судових висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: