Справа № 461/2068/11 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/1719/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянтів - ОСОБА_2, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3,

позивача - ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2011р. ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просила: встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 без шлюбу з 1987р. по ІНФОРМАЦІЯ_3.; визнати квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2 спільною сумісною власністю із ОСОБА_4; визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 та на квартиру в цілому.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що з 1987р. почали проживати з ОСОБА_2 як одна сім'я в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_4 у м. Львові, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. 12.06.2001р. за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу ними була придбана квартира АДРЕСА_3, яка була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 11.10.2005р. ОСОБА_2 подарував їй 1/2 частину даної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_2 помер. Вважає, що оскільки квартира придбана за спільні кошти за час спільного проживання її та ОСОБА_2, то така є спільною сумісною власністю. Так як ОСОБА_2 за життя подарував їй належну йому 1/2 частку в квартирі, то квартира в цілому стала її власністю.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на майно та виключення майна із спадкового майна - задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 однією сім'єю з 1987 року до ІНФОРМАЦІЯ_3..

Визнано, що квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до 11.10.2005р. на праві спільної сумісної власності.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_4 як частку у спільній сумісній власності.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення суду оскаржили відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_6, подавши апеляційну скаргу. В подальшому до апеляційної скарги приєдналась відповідач ОСОБА_8

В апеляційній скарзі, апелянти покликаються на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, зазначають, що ОСОБА_2 був прописаний і проживав на АДРЕСА_8. У 1993 р. їх син прописався до них на квартиру, а не до своєї дружини. Спірна квартира була придбана за їхні і сина кошти. Жодних грошей на купівлю квартири позивач не надавала. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2 та Стародимов спростували той факт, що квартира була куплена за спільні із позивачем,кошти, оскільки їх син ОСОБА_2 всім розказував про те, що він купує квартиру разом із батьками, бо йому не вистачає грошей. Враховуючи вищевикладене, просять суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

В судове засідання ОСОБА_8 не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку(а.с. 31- 34), від останньої надійшла заява про розгляд справи у її відсутності(а.с. 35), що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу(далі-ЦПК) України, розглянути справу у її відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів та їх представника на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача та її представника на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а відтак ОСОБА_4 є власником спірної квартири в цілому.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

Згідно ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1987р. до дня смерті ОСОБА_2, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3..

Цей висновок суду в частині проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах у спірний період є вірним, відповідає матеріалам справи і нормам матеріального права.

Цей факт підтверджуються: свідоцтвом про хрещення онуки ОСОБА_4 в 1998р., де ОСОБА_2 значиться як хресний батько(а.с.19); Актом №087789 від 12.12.2005р. про порушення "Правил користування електричною енергією для населення", складеного за результатом огляду квартири АДРЕСА_5 в присутності ОСОБА_4, де остання зазначена, як дружина(а.с.12); показами свідків, допитаних судом першої інстанції, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які підтвердили факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 однією сім'єю з 1987року спочатку за адресою АДРЕСА_4 в м. Львові, а пізніше в спірній квартирі АДРЕСА_6 у м .Львові; Актом ЛКП "Княже місто" від 18.05.2011р. з якого вбачається, що ОСОБА_2 до дня смерті проживав у АДРЕСА_4 і вів спільне господарство із ОСОБА_4; медичними документами про спільне перебування на лікуванні(а.с.22-29); фотографіями(а.с.153).

Про такі обставини свідчать фактичні дії ОСОБА_4 і ОСОБА_2, які понад 20 років проживали спільно (не перебуваючи у жодному шлюбі), проживали у квартирі за адресою АДРЕСА_9 з 2005р., вели спільне господарство, проводили спільно відпочинок тощо.

Отже, доводи апелянта щодо проживання даних осіб як друзів, не пов'язаних спільними правами та обов'язками, не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, судом встановлено, що 12.06.2001р. на підставі договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_7 та був одноосібним власником. В подальшому, а саме 11.10.2005р., ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар ? частку спірної квартири.(а.с.7)

Разом з тим, висновок суду про те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не відповідає дійсним обставинам справи і матеріалам справи.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України"(у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСРта з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила ст. ст. 22, 28, 29 КпШС Україниу цих випадках не застосовуються.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, правильно виходив з того, що спірні правові відносини виникли між сторонами у справі до набрання чинності новим СК України, тому підлягають застосуванню норми КпШС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС Українимайно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Тобто КпШС Українине містив положень щодо проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу з визнанням майна, набутого ними за час спільного проживання їх спільною сумісною власністю.

Лише з 01 січня 2004 року, з набранням чинності нового СК України, нормою ст. 74 СК Українибуло передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 Сімейного Кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст.17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Підстава позову визначається нормами закону, який підлягає застосуванню.

У зв'язку із цим позивачка повинна довести не лише факт спільного проживання, а й те, що внаслідок спільної праці з ОСОБА_2 ними придбано спірне майно.

Твердження позивачки про те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти її та ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не підтверджено. В матеріалах справи відсутні відомості про доходи позивачки за спірний період.

Зазначене, також підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13, прийнятою за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених ч. 1 ст. 355 ЦПК України, в якій Верховний Суд України зазначив, що майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Таким чином, висновок суду першої інстанції стосовно праці позивачки, отримання нею самостійного доходу та як наслідок участь в придбанні спірного майна грошовими коштами є передчасним та ґрунтується на припущеннях, що заборонено в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2014 року - в частині визнання квартири АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та визнання права власності на ? спірної квартири за ОСОБА_4 - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

Б.М. Гриновець