справа № 489/2617/15-ц
номер провадження 2/489/1578/15
заочне рішення Іменем україни
08 червня 2015 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.
секретаря Коденко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості в сумі 360360,56 грн.
У позові вказано, що 23.01.2008 між сторонами був укладений кредитний договір № DN81AR13330237, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 175711,00 грн. зі сплатою 9,60 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.01.2015.
Грошові зобов'язання станом на 02.04.2015 позичальник не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 496809,56 грн., яка частково стягнута заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.03.2012. У зв'язку із цим, заборгованість на вказану дату складає 360360,56 грн.
У судове засідання сторони не з'явилися. Від представник позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надав.
У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Положеннями статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України (пункт 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 23.01.2008 між сторонами був укладений кредитно-заставний договір № DN81AR13330237, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 175711,00 грн. зі сплатою 0,80 процентів на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.01.2015
У зв'язку із цим, за розрахунком позивача загальна сума заборгованості становить 360360,56 грн.
З таким розрахунком суд не погоджується з огляду на наступне.
Частиною першою статті 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, заведених невиконанням або неналежного виконання зобов'язання.
Водночас, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При вирішенні питання про зменшення неустойки необхідно враховувати конкретну ситуацію, інтереси обох сторін та їх майновий стан сторін, ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника, співмірність розміру неустойки наслідкам порушення.
З цього приводу Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
У зв'язку із наведеним, суд вважає за можливе зменшити розмір заявленої до стягнення пені до тіла кредиту 1511,20 грн.
Відповідно до статті 88 ЦПК України пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 608,61 грн.
Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 - 214, 224, 225, 228 ЦПК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (іден.номер - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 608,61 грн. (шістсот вісім шість гривень 61 коп.).
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом м. Миколаєва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
суддя І.В.Коваленко