Справа № 750/9059/14 Провадження № 22-ц/795/1167/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Логвіна Т. В. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача- відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6, представника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9, представника відповідача УДМС України в Чернігівській області - ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними скаргами

ОСОБА_7 та

ОСОБА_8

на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 квітня 2015 року у справі за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання осіб такими, що не набули права на користування житлом, виселення та зобовязання вчинити певні дії;

та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

третя особа Комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в:

В апеляційних скаргах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_5 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_8

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 квітня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що не набули права на користування квартирою № 25 будинку № 23 по вул. Волковича в м.Чернігові. Виселено ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є аналогічними і зводяться до того, що судом рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, апелянти вказують на те, що вселилися вони до спірної квартири не самоуправно, що підтверджується рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08.04.2014. Ніхто не порушував питання про їх виселення з квартири за весь час їхнього в ній проживання починаючи з 2003 року. Апелянти звертають увагу суду, що вони несуть всі обовязки по утриманню житла, сплачують всі комунальні послуги, іншого житла вони не мають і не зберігають за собою право на користування іншим жилим приміщенням, проте цього судом не взято до уваги. На думку апелянтів, судом не взято до уваги та повністю проігноровано рішення Деснянського районного суду від 04.07.2014, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 13.08.2014 , яким встановлено факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_11 з травня 2010 року не проживають у спірній квартирі, відтак втратили право користування нею. Судом застосовано ст. 98, 99 ЖК України, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, оскільки була згода наймача ОСОБА_5 на вселення апелянтів. Крім того, ці статті передбачають вселення за умови безоплатного користування квартирою, чого не було, оскільки апелянти несли витрати по утриманню квартири. Щодо зустрічного позову ОСОБА_8, то апелянти зазначають, що ОСОБА_5 не проживає в спірній квартирі з 2003 року, особистих речей у спірній квартирі не має з 2009 року. Судом, зазначають апелянти, не враховано в даному випадку положення статей 71, 72 ЖК України.

В судовому засіданні представник апелянтів підтримала доводи апеляційних скарг і просила їх задовольнити.

Представник позивача-відповідача в судовому засіданні послалася на безпідставність апеляційних скарг і просила відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - проти позовних вимог щодо скасування незаконної реєстрації ОСОБА_8 заперечувала. Щодо інших доводів апеляційних скарг поклалась на розсуд суду.

Третя особа Комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради - було належним чином повідомлено про час розгляду справи, проте свого представника до суду не направило. 16.06.2015 КП «ЖЕК-13» надіслало до суду заяву з проханням розглядати справу у відсутності їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_5 є наймачем квартири АДРЕСА_2, яка належить до державного житлового фонду. В спірну квартиру позивач вселилась на підставі ордеру від 01 жовтня 1992 року, який був виданий за рішенням виконавчого комітету м. Чернігова № 263 від 24 вересня 1992 року про обмін жилими приміщеннями.

Відповідач ОСОБА_7 вселилася до спірної квартири АДРЕСА_3 як тимчасовий жилець відповідно до ст.98 ЖК України, її статус тимчасового жильця на члена сімї наймача було змінено рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.02.2010, що в подальшому мало наслідком реєстрації ОСОБА_7 у спірній квартирі, але зазначене рішення суду було скасовано рішенням апеляційного суду Чернігівської області 08.04.2014 . Даним рішенням встановлено, що « вселення ОСОБА_7 разом з дитиною до спірної квартири мало місце за усною домовленістю сторін лише на час відсутності відповідачів у звязку з їх роботою за межами України, доказів спільного проживання ОСОБА_7 з наймачем вказаної квартири однією сімєю, ведення ними спільного господарства позивачем у даній справі представлено не було. За таких обставин, визнання судом першої інстанції ОСОБА_7 членом сімї ОСОБА_5 суперечить положенням ст.64, 65 ЖК України.».

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.06.2013 був задоволений позов ОСОБА_7 Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_11 були визнані такими, що втратили право на користування квартирою №25 будинку №23 по вул. Волковича в м.Чернігів . В подальшому це рішення було скасовано в порядку п.2 ч.3 ст.231 ЦПК України (а.с.40) і рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.07.2014 в задоволені позову відмовлено (а.с.41). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 13.08.2014 вказане рішення залишено без змін (а.с.44).

В період з 10.01.2012 по 17.06.2014 ОСОБА_7 була зареєстрована в спірній квартирі, про що свідчить лист Деснянського РВ у м. Чернігів УДМС України в Чернігівській обл. від 20.06.2014 (а.с.51) та копія картки реєстрації особи на а.с.88.

Відповідач-позивач ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований у спірній квартирі за заявою своєї матері ОСОБА_7 25.10.2012.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були зняті з реєстрації місця проживання у спірній квартирі на підставі рішення апеляційного суду Чернігівської області від 19.03.2014 року, але 20 серпня 2014 року реєстрація ОСОБА_8 була поновлена Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області на підставі висновку начальника Деснянського РВ у м.Чернігів УДМС України в Чернігівській області від 09.08.2014 (а.с.96).

Реєстрація ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_4 поновлена на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.04.2014 (а.с.51).

Рішенням виконкому Деснянської районної у місті Чернігові ради від 26.08.2014 № 152 дозволено відкрити особовий рахунок на ОСОБА_5 на спірну квартиру, у звязку з чим ОСОБА_5 уклала договори з комунальними службами про надання останніми послуг з утримання будинків, з газопостачання, користування електричною енергією (а.с.144-149).

Відповідно до довідки КП «ЖЕК-13» від 14.11.2014 №2389 ОСОБА_5 зареєстрована в спірній квартирі одна (а.с.154). Вказане підтверджується копією особового рахунку на спірну квартиру, що на а.с.112.

Відповідно до ст. 98,99 ЖК УРСР, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Як зазначалося вище, рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08.04.2014 встановлений факт вселення ОСОБА_7 разом з дитиною ОСОБА_8 в спірну квартиру тільки на час відсутності ОСОБА_5 та її дочки ОСОБА_11 у звязку з їх роботою за межами України. Таким чином факт вселення відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 саме як тимчасових жильців доказуванню не підлягає в силу ст.61 ЦПК України. З огляду на це, висновок суду щодо того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в силу ст. 99 ЖК УРСР не набули самостійного права на спірне займане жиле приміщення відповідає вимогам закону .

Доводи апелянтів щодо невірного застосування судом першої інстанції ст. 98,99 ЖК УРСР, оскільки вони несли витрати по сплати комунальних послуг, не заслуговують на увагу, оскільки апелянти не довели, що вони сплачували ОСОБА_5 кошти за користування житлом. Сплата комунальних послуг підприємствам, що їх надають, не може вважатися платою квартиронаймачу за користування житлом.

07.07.2014 ОСОБА_5 направила на імя ОСОБА_7 лист з проханням звільнити її квартиру (а.с.56). Про вручення цього листа 08.07.2014 свідчить поштове повідомлення (а.с.57).

З приводу заміни замків на вхідних дверях та недопущення її у квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_5 тричі зверталася до ДІМ ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівські області. За результатами розгляду відповідальною особою виносилися відповідні висновки (а.с.54,55,150).

Висновок суду першої інстанції щодо виселення відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без надання іншого житлового приміщення відповідає вимогам ст.98 ч.3 та ст. 109 ч.1 ЖК УРСР.

Доводи апелянтів з цього приводу є безґрунтовними і спростовуються викладеним вище.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції вказав, що відсутні правові підстави вважати ОСОБА_8 належним позивачем у справі.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з даним висновком з підстав викладених вище. Доводи апелянтів щодо неврахування судом першої інстанції встановленого в рішенні Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.07.2014 та в ухвалі апеляційного суду Чернігівської області від 13.08.2014 факту відсутності ОСОБА_5 в спірній квартирі з травня 2010 року не є підставою для скасування вірного по суті судового рішення. Вказані судові рішення дійсно в мотивувальних частинах містять такі обставини, проте ця обставина встановлена станом на час звернення ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_5, тобто станом на 28.12.2013 (а.с.40). В подальшому, як зазначала в судовому засіданні представник апелянтів, в грудні 2013 ОСОБА_5 повернулась в м.Чернігів і «почала писати скарги». Позов ОСОБА_8 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням поданий 12.03.2015, тобто більш ніж через рік після повернення ОСОБА_5 до Чернігова, тому встановлені рішенням суду від 04.07.2014 обставини не можуть бути правовою підставою для задоволення позову ОСОБА_8 Судові рішення, на які посилається ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не містять в резолютивних частинах висновку щодо визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, навпаки, ці рішення містять висновок про відмову ОСОБА_7 у позові. Крім того, як зазначалося вище, оскільки ОСОБА_8 не набув права на спірне житлове приміщення, він не довів, що ОСОБА_5 порушила його права.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційних скаргах обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для їх задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: