Категорія 27 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, -

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 162290,75 грн. заборгованості за договором позики, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 04 червня 2011 року, та 3% річних від простроченої суми боргу.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що ОСОБА_4 з метою придбання двокімнатної квартири для своєї сім'ї взяла в неї (позивача) у борг 20000 доларів США, які зобов'язалася повернути до 31 грудня 2012 року.

У липні 2011 року відповідачі придбали квартиру АДРЕСА_1, однак грошові кошти до цього часу не повернули.

Посилаючись на те, що кошти, які вона надала у борг відповідачці, є спільною сумісною власністю відповідачів як подружжя, а тому вони солідарними боржниками, ОСОБА_3 просила задовольнити позов.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір позики від 04 червня 2011 року, посилаючись на ті обставини. що він не знав про існування боргового зобов'язання між його дружиною ОСОБА_4 та ОСОБА_3, згоди на укладення цього договору не надавав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, заборгованість у розмірі 20303,40 доларів США, що становить еквівалент 162224,16 грн. В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, його винесення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та нього про стягнення боргу, а його зустрічний позов задовольнити.

В судовому засіданні представника апелянта ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених в апеляційній скарзі, і просив задовольнити. На його думку оспорюваний правочин слід визнати недійсним з підстав недотримання при його вчиненні вимог ч. 3 ст. 65 СК України, відсутністю доказів використання коштів в інтересах сім'ї, а також в зв'язку з тим, що розписка відповідачки ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта містить ознаки штучного старіння.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проти вимог апеляційної скарги заперечував. Вважає, що оскільки за час провадження в справі відповідачі припинили шлюб, вірним буде стягувати з них борг не солідарно, а в рівних частках. Крім того, ОСОБА_6 подав письмові заперечення проти використання висновку експерта в якості доказу, так як особа, яка провела експертизу й склала висновок, не мала відповідних повноважень.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 також просить відхилити апеляційну скаргу, проте не заперечує проти стягнення з відповідачів суми боргу в рівних частках.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю, а тому підлягає частковому скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення судом апеляційної інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 22 листопада 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано 7 серпня 2013 року.

04 червня 2011 року ОСОБА_4 отримала в борг (позичила) у своєї сестри ОСОБА_3 кошти в сумі 20000 доларів США, які зобов'язалася повернути до 31.12.2012 року. У власноручно написаній розписці ОСОБА_4 вказала, що отримала ці кошти на потреби своєї сім'ї, а саме на придбання двокімнатної квартири для проживання (а.с. 7).

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеними з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтями 510, 511 ЦК встановлено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи.

Солідарний обов'язок або солідарна вимога відповідно до ст. 541 ЦК України виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

06 липня 2011 року ОСОБА_4 за письмовою згодою свого чоловіка - ОСОБА_2 придбала квартиру під номером АДРЕСА_1 (а.с. 41-41).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що обставини придбання квартири АДРЕСА_1 за 35000 доларів США для проживання сім'ї у липні 2011 року, коли не встановлено інших джерел походження коштів на її придбання, свідчать про отримання позики за розпискою від 04 червня 2011 року на задоволення потреб сім'ї, а тому цей договір створює обов'язки й для ОСОБА_2

Разом з тим, із тексту договору купівлі-продажу від 06 липня 2011 року вбачається, що продаж квартири на користь подружжя вчинено за 40470 грн., гроші продавцем отримано до підписання договору (а.с. 41, 42).

Колегія суддів не бере до уваги як недопустимі посилання сторін й покази свідка ОСОБА_8 про те, що купівлю-продаж квартири фактично вчинено за 35000 доларів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 655, ст. 657 ЦК України ціна договору (вартість товару) є однією з істотних умов договору купівлі-продажу, який у випадку продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відтак єдиним допустимим доказом на підтвердження ціни договору купівлі-продажу нерухомого майна є власне такий договір, укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений.

Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Договір купівлі-продажу від 06 липня 2011 року ніким не оспорений і не визнаний недійсним, зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 24 липня 2011 року, а відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_2 прийняли товар, коли разом з малолітньою дочкою вселилися в придбану квартиру, тобто договір фактично виконаний і зміна його ціни не допускається відповідно до закону.

Офіційний курс гривні до долара США встановлений Національним банком України станом на 06 липня 2011 року складав 797,2300 гривень за 100 доларів США і виходячи з цього квартиру подружжям придбано за еквівалент 5076,33 долари США.

Розписка ОСОБА_8 про одержання 34500 доларів США авансу за нерухоме майно не може бути доказом використання позичених ОСОБА_4 в ОСОБА_3 коштів на придбання квартири ще й тому, що її датовано 03 червня 2011 року, тобто до укладення договору позики, яке мало місце 04 червня 2011 року.

Як на доказ наявності в неї необхідної суми коштів і спроможності їх позичити сестрі, ОСОБА_9 посилається на те, що 31 травня 2011 року вона продала належну їй квартиру, а ОСОБА_4 безпосередньо за її дорученням та від її імені займалася оформленням договору, а відтак мала на руках одержані за ним кошти.

Разом з тим, купівлю-продаж квартири ОСОБА_3 вчинено за 45935 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору (797,0600 грн. за 100 доларів США) складало 5695,30 доларів США.

Договір укладений одним із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сім'ї. Якщо договір одним із подружжя укладено не в інтересах сім'ї, він не створює обов'язку для другого з подружжя і згоди останнього на його укладення законом не вимагається та відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

Факт витрачання отриманих ОСОБА_4 коштів в інтересах сім'ї не підтверджений відповідними доказами, а відтак договір позики від 04 червня 2011 року укладено не в інтересах сім'ї і не створює обов'язку для відповідача ОСОБА_2 як другого з подружжя.

Відповідач ОСОБА_4, яка уклала договір позики, і не оспорює його, має відповідати за позовом, так як підстави для покладення на ОСОБА_2 солідарного з нею обов'язку, чи пропорційного стягнення заборгованості (в рівних частках) по справі відсутні.

Суд першої інстанції зазначені обставини й виниклі між сторонами правовідносини не врахував, вважав встановленими обставини, які мають значення для справи, проте не були доведеними, прийшов до висновків про створення договором, укладеним одним з подружжя, обов'язків для другого з подружжя, які не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані позикодавцем) у трок та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики станом на 04 листопада 2013 року в сумі 159800 грн., а також 3% річних за час прострочення з 01.01.2013 року по 04.06.2013 року в сумі 303,40 долари США, що еквівалентно 2424,16 грн., а всього 162224,16 грн.

Таким чином, рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 слід скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення заборгованості лише з ОСОБА_4 З останньої відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України слід також стягнути судові витрати по справі - витрати ОСОБА_3 на сплату судового збору.

В іншій частині рішення слід залишити без змін, так як доводи апеляційної скарги про необхідність задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору позики висновків суду не спростовують.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що розписка, видана його дружиною ОСОБА_4, є фіктивною, чи видана пізніше зазначеної в ній дати, також не підтверджені належними й допустимими доказами.

Так, відповідно до висновку експерта №14281 фізико-хімічної експертизи матеріалів документів від 28 вересня 2015 року у зв'язку з тим, що розписка від імені ОСОБА_4, датована 04.06.2011 року, піддавалась штучному старінню (дії сонячного світла), встановити істинний (фактичний) вік документа не уявляється можливим. Рукописний текст розписки від імені ОСОБА_4 міг бути виконаний пізніше зазначеної дати, однак встановити фактичний період часу (рік) виконання розписки не є можливим, оскільки документ є штучно зістареним.

Отже експерт не надав категоричної відповіді на питання про те, чи відповідає дата, вказана в розписці, дійсному періоду її складення, а тому посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що договір позики в червні 2011 року ОСОБА_4 не укладався, не доведені.

У зв'язку із тим, що експертиза проводилася для підтвердження обставин, на які відповідач посилався як на підставу для задоволення зустрічного позову, в чому відповідачеві відмовлено, витрати відповідача ОСОБА_2 по оплаті експертизи слід залишити за ним.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2013 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 04.06.2011 року станом на 04.11.2013 року в сумі 162224 (сто шістдесят дві тисячі двісті двадцять чотири) гривні 16 коп., а також судовий збір в сумі 1737,60 грн.

В задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.