Справа № 495/2862/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

17 листопада 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.

при секретарі - Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 про встановлення та компенсацію вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_4 про відшкодування трудових та грошових затрат на ремонт житлового будинку по АДРЕСА_1, посилаючись у своїх вимогах на те, що з кінця восьмидесятих років вона проживала спільно з відповідачем у вказаному будинку, шлюб зареєстрували 14.02.1985 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2001 року було встановлення факт прийняття ОСОБА_4 спадщини, що відкрилася після смерті його батьків у вигляді ? частини житлового будинку по АДРЕСА_1. 31.07.2003 року за ОСОБА_4 було зареєстровано в БТІ право власності на вказані ? частини будинку. Шлюб із ОСОБА_5 позивачка розірвала 01.03.2010 року.

За час їхнього спільного проживання у вищевказаному будинку вона та відповідач виконали у вказаній частині житлового будинку ряд будівельних робіт, які істотно збільшили вартість будинку.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 16 січня 2015 року встановлена вартість ремонтно-будівельних робіт, здійснених в житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі складає 165 860 грн., які позивачка просила стягнути з відповідача на її користь та розмір понесених судових витрат.

Під час судового розгляду справи, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. У якості відповідача по справі була залучена його дружина ОСОБА_2, як спадкоємець всього майна померлого за заповітом, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво.

У судовому засіданні позивачка, її представник за довіреністю ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_7 заперечувала з підстав зазначених в письмових запереченнях, просила застосувати строки позовної давності.

Представник Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, причина неявки суду не відома.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи (а саме встановлено рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.09.2012 року, та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.12.2012 року, якою рішення від 10.09.2012 року було залишено в силі (т. 1 а.с. 63-67, 41-44), ОСОБА_1 з 14 лютого 1985 року по 01.03.2010 року перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3.

З 1987 року родина ОСОБА_3 стала проживати по АДРЕСА_1, вести спільне господарство, були зареєстровані за вказаною адресою.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2001 року було встановлено факт прийняття ОСОБА_4 спадщини, що відкрилася після смерті його батьків у вигляді ? частини житлового будинку по АДРЕСА_1. 31.07.2003 року за ОСОБА_4 було зареєстровано в БТІ право власності на вказані ? частини будинку.

15.04.2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просила визнати зазначену ? частину житлового будинку об'єктом права спільної сумісної власності, з тих підстав, що за час шлюбу вказаний житловий будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок їх грошових затрат проведенням ремонтних робіт.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2012 року по справі №2-659/11 (т. 1 а.с.63-67) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання ? частин будинку спільною сумісною власністю подружжя, виділення в натурі 3/8 частин будинку та визнання права власності на нерухоме майно, з тих підстав, що позивачем не надано допустимих доказів, що вказана частина будинку збільшилася у вартості за рахунок спільних коштів подружжя.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2012 року (т. 1 а.с. 41-44) рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 вересня 2012 року було залишено без змін. В мотивувальній частині ухвали апеляційного суду було роз'яснено, що позивач не позбавлена права звернутися до суду із самостійним позовом про стягнення грошової компенсації щодо витрат, які проведені в зв'язку з переобладнанням та з ремонтними роботами у спірному будинку.

До суду із відповідним позовом про відшкодування трудових та грошових затрат на ремонт жилого будинку ОСОБА_1 звернулася 18.04.2014 року, тобто в межах строку позовної давності, а тому доводи відповідачки ОСОБА_2 щодо пропуску позивачкою строків позовної давності є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того під час судового розгляду справи, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, актовий запис №71 (т. 1 а.с. 167).

Відповідно до копії спадкової справи №04/2015 все своє майно на випадок смерті ОСОБА_4 заповів своїй дружині ОСОБА_2 про що останній за життя склав заповіт від 30.08.2014 року.

Згідно ст. 1218 Цивільного Кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

До спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, а і його обов'язки. Винятком з цього правила є лише зобов'язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов'язання спадкодавця, але у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Зважаючи, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, ОСОБА_2 була залучена до участі у справі у якості відповідача.

На момент ухвалення рішення по справі строк, встановлений ст.1270 ЦК України для вступу у спадщину після смерті ОСОБА_4 сплинув, однак із копії спадкової справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 так і не отримала свідоцтво про право власності на ? частки вказаного будинку за заповітом та не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на вказане спадкове майно.

Однак, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1269 ЦК України).

Статтями 1297 та 1299 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на нерухоме майно та зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

За таких обставин невиконання ОСОБА_2 - спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови в задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки ст. 190 ЦК України).

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 62 СК України встановлено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дана норма регулює випадки, коли за рішенням суду майно, яке є особистою власністю дружини або чоловіка, визнається спільною сумісною власністю подружжя та визначає підстави поширення на особисте майно режиму спільної сумісної власності. Разом з тим, якщо суд встановить факт збільшення у своїй вартості майна внаслідок понесених спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя не власника, проте не визнає таке збільшення істотними, ст. 62 СК України, не позбавляє другого з подружжя не власника, права вимагати грошової компенсації, що передбачено положенням ст. 71 СК України як один зі способу поділу спільної сумісної власності.

З сукупності наведених норм випливає, що встановивши факт збільшення у своїй вартості нерухомого майна одного з подружжя внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя не власника, зокрема у наслідок проведення ремонтних робіт, суд присуджує одному з подружжя не власнику грошову компенсацію з урахуванням положень глави 8 СК України, за наявністю таких вимог.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" із наступними змінами і доповненнями роз'яснив, що члени сім'ї власника жилого будинку, мають право на відшкодування затрат, понесених при їх участі у будівництві, ремонті жилого будинку, господарських будівель, а також коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК України обов'язок.

На підтвердження розміру витрат на ремонт, перебудову ? частин житлового будинку, позивачка надала суду письмові докази: товарні чеки (т.1, а.с.31-37). Так, позивачкою та ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі в житловому будинку АДРЕСА_1 були здійснені наступні будівельні роботи: між приміщенням 2-4 та 2-5 житлового будинку літ. «А» встановлена цегляна перегородка з дверним отвором та встановлений дверний блок, в приміщенні 2-5 виконані роботи по влаштуванню підлоги, побудована веранда літ. «а2», в житловому будинку літ. «А» та на веранді літ «а2» проведено водяне опалення від місцевого котла, на веранді літ. «а2» проведена каналізація та водопостачання, споруджена вигрібна яма та оглядовий водопровідний колодязь, встановлені ворота.

Крім того для повного та всебічного дослідження обставин справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза, висновком якої (№59/12 від 16 січня 2015 року) було встановлено, що вартість будівельних робіт, які були здійснені в житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі складає 165 860 грн., вартість цих робіт з врахуванням фізичного зносу матеріали Фзн - 20% на момент проведення експертизи складає 142 740 грн.

Наведене спростовує доводи відповідачки про відсутність у позивачки права вимагати грошової компенсації вартості проведених будівельних робіт в житловому будинку по АДРЕСА_1.

Таким чином виходячи з того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними та враховуючи те, що зазначені роботи проведені за рахунок спільних грошових затрат, позивачка не довела той факт, що на проведення будівельних робіт нею були витрачені саме її особисті грошові кошти, оскільки матеріали справи допустимих доказів про це не містять, суд приходить до висновку, що на користь позивачки підлягає присудженню компенсація у розмірі 71 370 грн., тобто ? частина встановленої експертизою вартості будівельних робіт, які були здійснені в житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з врахуванням фізичного зносу матеріалу, а саме 142 740 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст.6,10,11, 60,61,88,212-215 ЦПК України, ст.156 ЖК України, ст.60-62 СК України, ст. 1297,1299 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 про відшкодування трудових та грошових затрат на ремонт житлового будинку АДРЕСА_1 в розмірі 165 860 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість будівельних робіт, які були здійснені в житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі в розмірі 71 370 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: