Справа № 204/4795/13-ц
Провадження № 2/204/6/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідачки ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Дніпропетровської області Топоровська Вікторія Олександрівна про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку 19 грудня 2013 року уточнила та остаточно просила визнати заповіт, укладений 13.12.2012 року ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_3, недійсним. В обґрунтування вимог зазначає, що вона є рідною онукою ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_6 залишилася спадщина, яка складається з домоволодіння АДРЕСА_1. Її батько, ОСОБА_7 був єдиним спадкоємцем першої черги своєї матері, але він помер ІНФОРМАЦІЯ_2. У зв'язку з чим єдиним спадкоємцем по справі після смерті бабусі ОСОБА_6 є позивачка. На початку червня 2013 року мати позивачки, діючи в її інтересах звернулася до державної нотаріальної контори за місцем знаходження спадщини після померлої ОСОБА_6 для прийняття спадщини за законом. У Третій державній нотаріальній конторі стало відомо, що ОСОБА_6 13.12.2012 року склала заповіт на свою рідну сестру ОСОБА_3 - відповідача по справі. Заповіт було укладено приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Топоровською Вікторією Олександрівною на дому у ОСОБА_6, а не в нотаріальній конторі, в той час, коли вона тяжко хворіла та вже страждала розумовим розладом за тиждень до її смерті. З цим заповітом позивачка не згодна, тому що на момент його укладання ОСОБА_6 не в змозі була робити нотаріальні дії в зв'язку зі своїми тяжкими хворобами, а саме: відповідно до медичної виписки з історії хвороби дільничного лікаря терапевта Педан І.С. відомо, що ОСОБА_6 мала діагноз: хронічна недостатність кровообігу, постінфарктний стан (інфаркт 2008 рік), цукровий діабет 2 ступеню середньої тяжкості. А також з 18.06.2012 року по 27.06.2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні неврології 5-ої міської лікарні з діагнозом інфаркт мозку на фоні цукрового діабету. До того ж, мала інші захворювання. Останнім часом перед смертю ОСОБА_6 у зв'язку з тяжкими хворобами, була не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, про що свідчать виписки з історії хвороби від 29.06.2013. Останній місяць перед смертю ОСОБА_6 знаходилась у край тяжкому стані, вже була лежачою хворою, не впізнавала близьких їй людей, плутала їх імена, у неї бували неодноразові провали в пам'яті, її мова була не виразною, рухи пригальмовані, вона забувалася про що говорить, мала неадекватну реакцію на прості речі. В останні три тижні перед своєю смертю не могла контролювати свої дії та була вже нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Впродовж всіх років, після смерті її сина ОСОБА_6 обіцяла позивачці, що все майно, яке їй належить, залишиться їй у спадок, про що свідчить той факт, що 30.07.2012 року ОСОБА_6 за власною ініціативою зареєструвала позивачку у власному домоволодінні. За таких обставин, вона вважає, що заповіт укладений ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_3 13.12.2012 року, було укладено недієздатною особою та в порушення діючого законодавства. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник позивачки також позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того зазначила, що висновок експерта є неповним, оскільки у висновку експерта зазначено, що на адресу суду було надіслано клопотання експерта про необхідність надання в розпорядження судово-психіатричних експертів роздруковки показів свідків з відображенням психічного стану ОСОБА_6 у період часу близький до складання та підписання заповіту, однак судом не були надані дані документи.

Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, та зазначила, що ОСОБА_6 її рідна сестра. Коли спадкодавиця була хвора, вона потребувала турботи та допомоги. Однак, позивачка жодної допомоги не надавала, станом здоров'я бабусі не цікавилась, навідувалась дуже рідко. Тому, їй самій доводилось постійно доглядати за хворою сестрою. На момент складання заповіту ОСОБА_6 була в адекватному стані та розуміла значення своїх дій, тому підстав для задоволення позову не вбачає.

Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши сторони та свідків, вивчивши матеріали справи та висновок експерта, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

У відповідності до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У судовому засідання було встановлено, що ОСОБА_1, є рідною онукою ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 був її син - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10). Тому, на даний час єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 була донька покійного сина - ОСОБА_1.

Як було встановлено у судовому засідання, на початку червня 2013 року ОСОБА_9, діючи в інтересах на той час неповнолітньої ОСОБА_1 звернулася до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 Проте, як стало відомо у нотаріальній конторі ОСОБА_6 13.12.2012 року склала заповіт, згідно якого все належне їй майно, усі майнові права та обов'язки, які належать їй на день смерті, вона заповіла рідній сестрі - ОСОБА_3.

У своїх вимогах позивачка зазначає, що вищезазначений заповіт був складений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Топоровською В.О. на дому у ОСОБА_6, а не в нотаріальній конторі. До того ж, ОСОБА_10 тяжко хворіла, а саме: відповідно до медичної виписки з історії хвороби дільничного лікаря терапевта, ОСОБА_6 мала діагноз: хронічна недостатність кровообігу, постінфарктний стан (інфаркт 2008 рік), цукровий діабет 2 ступеню середньої тяжкості. До того ж, перед смертю ОСОБА_6 у зв'язку з наявними хворобами, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а отже, вищезазначений заповіт був укладений недієздатною особою та з порушенням діючого законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 мала діагноз хронічна недостатність кровообігу, постінфарктний кардіосклероз, сахарний діабет 2 ступеню середньої тяжкості, що підтверджується випискою з історії хвороби (а.с. 12).

Згідно пояснень свідків, коли ОСОБА_6 хворіла, за нею доглядала рідна сестра. На час складання заповіту померла перебувала у адекватному стані, свідомо керувала своїми діями, всіх впізнавала, лише іноді могла переплутати імена.

За клопотанням представника позивачки ухвалою суду від 10 квітня 2012 року була призначена по справі посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої були поставлені питання стосовно того, чи могли хвороби, якими страждала ОСОБА_6 на момент укладення заповіту, тобто на 13.12.2012 року, вплинути на її психічний стан здоров'я, та чи усвідомлювала вона значення своїх дій і чи могла ними керувати на той момент.

Проте, згідно акту судово-психіатричного експерта № 41 від 20.11.2014 року зазаначено, що встановити психічний стан та вирішити експертні питання відносно ОСОБА_6 на момент укладання та підписання нею заповіту від 13 грудня 2012 року, не має можливості у зв'язку з малоінформативністю інформації, яка мається в медичній документації про її психічний стант.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що суду не було надано належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що ОСОБА_6 на момент складання заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому суд вважає, що немає підстав для задоволення позову.

Що стосується посилань представника позивачки щодо неповноти висновку експерту у зв'язку з невиконанням судом клопотання експерта щодо надання роздруківки показів свідків (медичних працівників) з відображенням психічного стану ОСОБА_6 у період часу близький до складання та підписання заповіту, то суд не приймає дані посилання до уваги, оскільки дана обставина не знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку щодо ненадання експертом відповіді на поставлене судом питання, оскільки експерт не надав відповіді на запитання суду щодо визначення психічного стану ОСОБА_6, у зв'язку з малоінформативністю інформації, яка мається в медичній документації про її психічний стант.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, а саме роздруківки показів свідків (медичних працівників) з відображенням психічного стану ОСОБА_6, судом було надано матеріали цивільної справи в яких міститься диск з технічним записом судових засідань та поясненнями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57- 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 225, 1233, 1234, 1257, 1266 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Дніпропетровської області Топоровська Вікторія Олександрівна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т. О. Дубіжанська