У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2013 року

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому просила поділити майно, яке набуте під час шлюбу з відповідачем, виділивши їй: індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 496,5 кв. м, земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку, загальною площею 0,0937 га, а відповідачу: нежитлове приміщення - збірно-розбірну конструкцію (павільйон), що розташований в торговому центрі «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2; нежитлове приміщення літнього кафе «А-1» в будинку АДРЕСА_3 загальною площею 66,7 кв. м; автомобіль марки «Subaru Out Bacк», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що з 05 червня 1983 року перебуває у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу набули майно, яке має намір відчужити чи передати в іпотеку, однак відповідач не надає згоди.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 травня 2012 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Поділено майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7, виділивши ОСОБА_6 індивідуальний житловий будинок, загальною площею 496,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку, загальною площею 0,0937 га, а ОСОБА_7: нежитлове приміщення - збірно-розбірну конструкцію (павільйон), що розташований в торговому центрі «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2; нежитлове приміщення літнього кафе «А-1», загальною площею 66,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, автомобіль марки «Subaru Out Bacк», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2013 року за апеляційною скаргою ПАТ «Мегабанк» заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 травня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбну з 05 червня 1983 року. Під час спільного проживання набули спільне майно, зокрема: індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 496,5 кв. м, земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку, загальною площею 0,0937 га, що згідно із свідоцтвом про право власності від 25 лютого 2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, державним актом на право власності на земельну ділянку належить ОСОБА_7

Крім того, згідно з договором купівлі-продажу від 27 грудня 2005 року, договором купівлі-продажу від 14 березня 2007 року ОСОБА_7 придбав нежитлове приміщення - збірно-розбірну конструкцію (павільйон), що розташований в торговому центрі «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_2, нежитлове приміщення літнього кафе «А-1» в будинку АДРЕСА_3 загальною площею 66,7 кв. м та згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу відповідачу належить автомобіль марки «Subaru Out Bacк», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Вищевказане майно придбане сторонами за час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю сторін: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідач до звернення позивача відмовлявся добровільно вирішити питання про поділ вказаного майна.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції, встановивши, що спірне майно придбане під час перебування у шлюбі, керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, дійшов висновку, що це майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу в обраний позивачем спосіб.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ПАТ «Мегабанк» посилалося на те, що між банком та відповідачем укладено договір іпотеки та відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_7 на користь банку заборгованості, однак банк не було залучено до участі у справі, оскаржуване рішення стосується прав та обов'язків банку, оскільки в діях сторін у справі є спроба вивести майно з-під арешту, а також посилається на те, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи і тому його висновки не відповідають їх дійсним обставинам, не правильно застосував норми матеріального та процесуального права, не встановив обсяг спільного майна подружжя, джерело і час його придбання, його вартості.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ПАТ «Мегабанк», суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції, провівши поділ спільного майна подружжя, не встановив загальної вартості майна подружжя, відступив від засад рівності часток подружжя, чим порушив права відповідача, а також ПАТ «Мегабанк» як стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа про стягнення на користь банку заборгованості. А також зазначив, що позивачем не доведено наявності спірних правовідносин між нею та відповідачем, вчинення нею дій щодо відчуження спільно нажитого майна та, як наслідок, необхідного поділу майна подружжя саме в судовому порядку, не встановив джерела придбання належного ОСОБА_7 майна, не з'ясував наявності належного позивачу майна, яке підлягає включенню до майна подружжя.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України <nau://ukr/2947-14|st60>.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом (ст. 71 СК України).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою банку та відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку з тим, що позивачем не доведено наявності спірних правовідносин між нею та відповідачем, вчинення дій щодо відчуження спільно нажитого майна та, як наслідок, необхідного поділу майна подружжя саме в судовому порядку, а також у зв'язку з тим, що суд не встановив джерела придбання належного ОСОБА_7 майна, не з'ясував наявності належного позивачу майна, яке підлягає включенню до майна подружжя, не встановив загальної вартості майна подружжя, відступив від засад рівності часток подружжя, залишив поза увагою вищевикладені правові норми та те, що рішення суду першої інстанції сторонами (подружжям) в апеляційному порядку не оскаржувалося, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність порушеного права ПАТ «Мегабанк» та в порушення ст. ст. 292, 303 ЦПК України не зазначив, щодо яких прав та обов'язків банку суд вирішив питання при ухваленні рішення про поділ спільного майна подружжя.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що з відкриттям виконавчого провадження та накладенням арешту на майно у зв'язку з наявністю рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором, у банку не виникло жодних прав на майно, оскільки накладення арешту на майно боржника у порядку виконавчого провадження не може свідчити про перехід прав на майно до стягувача за відсутністі вчинення дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5.

Відповідно до ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції) у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Враховуючи викладене, також помилковим є висновок апеляційного суду про те, що порушуються права ПАТ «Мегабанк» як стягувача у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості з відповідача, оскільки за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі, що передбачено ст. 73 СК України.

Разом з тим поділ спільного майна подружжя не впливає на положення договору іпотеки, оскільки відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, і іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

Повноваження апеляційного суду визначені у ст. 307 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st307>.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st307> за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: 1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; 2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; 3) змінити рішення; 4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку <nau://ukr08>», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st292> права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та ч. 3 ст. 297 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st297> постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Відповідно до викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 24 жовтня 2013 року скасувати, справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук