АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Гребенюк В.В..
справа № 758/2584/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Гаращенка Д.Р., Білич І.М.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_2. звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_3 в розмірі 6000 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що квитанція до прибуткового касового ордеру від 01 липня 2014 року, яка надана позивачем на підтвердження факту понесення затрат на оздоровлення дитини, не підтверджує той факт, що туристичні послуги надано саме неповнолітній дитині - ОСОБА_3, та в квитанції не міститься жодного посилання на те, що ОСОБА_2 внесені кошти саме для оздоровлення сина.

Вказує, що вказані витрати не є таким, що викликані особливими обставинами, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Сторони в судове засідання не з'явились, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вражає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на користь позивача додаткові витрати на дитину в розмірі 6000 грн. суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, а такий обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2004 року по 23 травня 2013року. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначала, що на даний час дитина проживає разом із нею, постійно хворіє, потребує постійного лікування, особливого догляду та оздоровлення, у зв'язку з чим, позивач понесла додаткові витрати на дитину , а саме: 01 липня 2014 року з метою оздоровлення дитини вона оплатила путівку на море вартістю 12000 грн. На думку позивача, відповідач повинен відшкодувати половину понесеною нею додаткових витрати на оздоровлення дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесені витрати на оплату туристичних послуг, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру, виданою ФОП ОСОБА_4 01 липня 2014 року.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки квитанція, надана позивачем про проведення нею передоплати за дитину за туристичні послуги в сумі 12000 грн. не підтверджує той факт, що вказані кошти були сплачені за проведення відповідного оздоровлення дитини - ОСОБА_3 на підставі рекомендації лікувальної установи, а тому вказані витрати не є додатковими та такими, що викликані особливими обставинами в розумінні ст.185 СК України і відшкодуванню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що виходячи зі змісту ст.185 СК України додаткові витрати на дитину мають обумовлюватися саме особливими обставинами.

Отже, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою.

Згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати докази на підтвердження своїх позовних вимог та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину- відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді