№2/263/11/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко В.О.,

при секретарі Момот А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та стягнення грошової компенсації, третя особа: ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В :

30 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення права власності та стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування своїх вимог, які в ході розгляду справи уточнювалися, позивач зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 2010 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 1997 року, йому належить 7/12 частини квартири АДРЕСА_1, а відповідачу на праві власності належить 5/12 частини в зазначеній квартирі. Оскільки, квартира є неподільним майном, а у відповідача є інше житло, просив припинити право власності ОСОБА_2 на 5/12 частини в квартирі АДРЕСА_1 із стягненням з нього на корить відповідача грошової компенсації в сумі 82345 гривень, а право власності на зазначену частину квартири визнати за ним. Крім того, зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом від 30 жовтня 2010 року належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_3. Відповідачу ОСОБА_2 належить ? частина у зазначеній квартирі, його сину ОСОБА_3 1/3 частина. Зазначена квартира складається із чотирьох кімнат, у яких мешкають члени сім`ї відповідача, сумісно з якими він користуватися квартирою не може, його доля є незначною у цьому майні, однак на його звернення із проханням викупити у нього частину або разом продати її, йому співвласники відповідають відмовою. Вважає, що відповідач має можливість виплатити йому долю у розмірі вартості 1/6 частини у квартирі АДРЕСА_3, оскільки він може отримати від позивача грошову компенсацію за 5/12 частини квартири АДРЕСА_1. З підстав наведеного, просив припинити його право власності на 1/6 частину у квартирі АДРЕСА_3, визнавши право власності на зазначену частину квартири за відповідачем ОСОБА_2 та стягнути з останнього на користь позивача грошову компенсацію вартості частки у квартирі в сумі 61100 гривень.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що позивач є співвласником із відповідачем у двох квартирах, однак позбавлений можливістю користуватися своєю власністю. У однокімнатній квартирі йому належить більша частка -7/12, квартирою сумісно сторони користуватися не можуть, оскільки квартира однокімнатна, відповідач весь цей час нею користується, однак, сплатити компенсацію йому не може. Позивач має можливість сплатити компенсацію відповідачу, доля якого є меншою за його, крім того відповідач має інше житло, а саме ? частину квартири, співвласником у якій є його рідний син, тому позбавлення його права власності у однокімнатній квартирі на думку представника позивача на зашкодить його інтересам.

Відповідач ОСОБА_2, позовні вимоги не визнав та пояснив, що він дійсно є власником 5/12 частини квартири АДРЕСА_1 та ? частини квартири АДРЕСА_3. В частині позовних вимог щодо припинення права власності ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3, пояснив, що у зазначеній квартирі фактично мешкає його син, з яким у нього добрі стосунки, однак викупати частину ОСОБА_1 він не бажає, окрім бажання він не має на це і матеріальної можливості. Щодо позовних вимог в частині припинення його права власності в квартирі АДРЕСА_1, то він заперечує, оскільки фактично проживає та зареєстрований у зазначеній квартирі з 2003 року. За зазначеною адресою він мешкає разом із своєю дружиною ОСОБА_5, з якою вони відремонтували квартиру та сплачують грошові кошти за її утримання, тому вважає, що задоволення позову також спричинить шкоду не тільки його інтересам, а і члену його сім`ї дружині. Також зазначив, що позивач має інше житло, а тому факт того, що він займає із своєю дружиною спірну квартиру ніяким чином не порушує житлові права позивача. Також пояснив, що сумісно з позивачем квартирою користуватися не можливо, компенсацію позивачу ОСОБА_1 належної йому 7/12 частин він сплатити не може. Із ОСОБА_1 у них склалися неприязні стосунки, сумісно користуватися майном не є можливим, письму згоду від ОСОБА_1 на вселення своєї дружини не брав. Також пояснив, що до вселення у квартиру АДРЕСА_1, він мешкав у квартирі АДРЕСА_3.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав пояснення відповідача ОСОБА_2 та пояснив, що він як співвласник квартири АДРЕСА_3 не має фінансової можливості сплатити позивачу ОСОБА_6 вартість 1/6 частини у спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що є дружиною відповідача ОСОБА_2 Останні 15 років вони мешкають у однокімнатній квартирі АДРЕСА_1. Їй також на праві власності належить квартира гостинного типу по АДРЕСА_2. Із позивачем вони разом користуватися однокімнатною квартирою не можуть, сплатити йому компенсацію його частки у однокімнатній також не можуть. Пояснила, що у 2005 році позивач просив сплатити йому компенсацію, вони домовились про вартість, однак він потім не прийшов за грошовими коштами.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 1997 року, виданого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири за АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2010 року, виданого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 належить 1/4 частина квартири за АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 2008 року, виданого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 належить 1/4 частина квартири за АДРЕСА_1. Право власності за яким зареєстровано в БТІ м. Маріуполя 18 листопада 2009 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 20.12.2002 року, виданого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 належить 1/6 частка квартири АДРЕСА_3. Право власності за яким зареєстровано в БТІ м. Маріуполя 11.02.2002 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2010 року, виданого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 належить 1/6 частина квартири за АДРЕСА_3. Право власності за яким зареєстровано в БТІ м. Маріуполя 23 серпня 2013 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 грудня 2008 року, виданого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 належить 1/6 частина квартири за АДРЕСА_3. Право власності за яким зареєстровано в БТІ м. Маріуполя 23 листопада 2009 року.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 квітня 2003 року, виданого БТІ м. Маріуполя, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 21 березня 2003 року, виданого управлінням міського майна , належить 1/3 частина квартири за АДРЕСА_3, ОСОБА_3 також належить 1/3 частина квартири за АДРЕСА_3

Таким чином, судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить 7/12 частини, а відповідачу ОСОБА_2 - 5/12 частин квартири за АДРЕСА_1.

Власниками квартири за АДРЕСА_3 є: ОСОБА_1 в 1/6 частині, ОСОБА_2 в ? частині та ОСОБА_3 в 1/3 частині.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого 24 січня 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 з 25 серпня 2006 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

Відповідно до копії особистого рахунку за №1307, у квартирі за АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2. Відповідно до довідки про склад родини, за зазначеною адресою разом із ОСОБА_2 проживає його дружина ОСОБА_5

Відповідно до копій квитанцій, за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 сплачено грошові кошти за комунальні послуги, а саме: електроенергія, центральне опалення, постачання газу та до КП «Комунальник».

Відповідно до висновків будівельно-технічної судової експертизи від 30 грудня 2014 року вартість 5/12 частин квартири за АДРЕСА_1 становить 82345 гривень. Вартість 1/6 частин квартири АДРЕСА_3 складає 61100 гривень. Неможливий розділ квартири АДРЕСА_1, з виділенням 5/12 та 7/12 часток, що задовольняє вимоги діючих будівельних норм, з організацією окремих квартир, а також неможливий розділ квартири АДРЕСА_3, з виділенням 1/6 та 5/6 часток, що задовольняє вимоги діючих будівельних норм, з організацією окремих квартир.

Відповідно до квитанції №3107, ОСОБА_1 на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в місті Києві, було внесено вартість 5/12 частки квартири АДРЕСА_1 в сумі 82345 гривень.

Частиною 1 статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Частиною 2 ст.365 ЦК України зазначено, що припинення права особи на частку у спільному майні можливе за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У ч.2 ст.183 ЦК України зазначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Проаналізувавши норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що за змістом зазначеної ст.365 ЦК України припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідні ж розяснення наведенні Верховним Судом України у «Висновках Верховного Суду України, викладених в постановах, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення на підставах, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за перше півріччя 2013 року» від 01 липня 2013 року.

При цьому висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей обєкта, який є спільним майном.

Самі по собі доводи відповідача щодо факту його тривалого проживання із дружиною у квартирі АДРЕСА_1 за діючим законодавством не може бути підставою для відмови у припиненні права власності на майно, а повинен бути досліджений у сукупності із іншими обставинами по справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є однокімнатною, житловою площею 17,6 кв.м., у якій фактично мешкає відповідач ОСОБА_2 Квартира АДРЕСА_3 є чотирьохкімнатною, у якій фактично мешкає ОСОБА_3, який є рідним сином ОСОБА_2 і між ними за поясненнями відповідача добрі стосунки.

Як пояснив відповідач та свідок ОСОБА_5, у них із позивачем ОСОБА_1 виникли неприязні стосунки та сумісно користуватися однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 вони не мають можливості. Грошову компенсацію вартості 7/12 частини, що належить ОСОБА_1 йому сплати також не можуть, ніяких зустрічних вимог щодо предмету спору відповідач не заявив.

У силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із розясненнями, наданими у постанові № 20 Пленуму ВСУ від 20 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користуванням майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити в натурі чи спільно користуватися ним.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача, щодо того, що відповідач фактично порушує його право на володіння його майном, оскільки у нього відсутня можливість користування своїм майном.

Посилання відповідача на факт того, що він тривалий час несе витрати за комунальні платежі у спірній квартирі не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки весь цей час квартиру фактично використовує він та його дружина, позивач ОСОБА_1 квартирою не користувався.

При цьому, суд вважає необґрунтованою позицію відповідача, щодо порушення його прав та членів його сім`ї припиненням його права власності у однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником ? частини квартири АДРЕСА_3, у якій чотири житлової кімнати, де він фактично разом із своєю дружиною може зайняти для проживання дві кімнати та співвласником разом з ним є його рідний син, із яким у нього добрі родинні стосунки, крім того, із пояснень відповідача вбачається, що він мешкав у зазначеній квартирі до того, як переїхав в однокімнатну. Крім того, його дружина пояснила у судовому засіданні, що має на праві власності житло у вигляді однокімнатної квартири за АДРЕСА_2.

За таких обставин, суд приходь до висновку щодо наявності правових підстав для припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 та стягнення грошової компенсації у сумі 82345 гривень на його користь із ОСОБА_1

Також, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 в частині припинення його права власності у квартирі АДРЕСА_3 з наступних підстав.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Так, 15 лютого 2012 року Верховним Судом України прийнято судове рішення у справі з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Одним з предмета перегляду в справі, є застосування судом ст.364 ч.1 ЦК України, відповідно до якої кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності. За неможливості такого виділу у звязку з неподільністю речі співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації його частки. У мотивувальній частині зазначеного рішення, викладено, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обовязок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обовязковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому не передбачається обовязковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Відповідно до положень ст.ст. 364, 365, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст.183 ЦК України; у разі якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки; компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

З зазначеної вище норм права вбачається, що вирішуючи питання щодо припинення права власності позивача на частку у спірному майні, судом повинно бути встановлена такі юридичні факти: чи є можливим виділ у натурі частки співвласника, чи є його згода на отримання грошової компенсації та чи не завдасть таке припинення істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог позивача ОСОБА_1, оскільки він згоден на отримання грошової компенсації, відповідно до висновків судової експертизи, його частка у праві спільної часткової власності не може бути виділена в натурі, та грошову компенсацію необхідно стягнути саме з відповідача ОСОБА_2, оскільки суд прийшов до висновку щодо стягнення на його користь грошової компенсації у сумі 82345 гривень в рахунок вартості 1/6 частки у однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, а тому таке стягнення не завдасть істотної шкоди його інтересам.

На підставі Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та стягнення грошової компенсації, задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на 5/12 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) право власності на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1, загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) суму 82345 (вісімдесят дві тисячі триста сорок пять) гривень грошову компенсацію вартості 5/12 часток квартири АДРЕСА_1, внесених ОСОБА_1 17 червня 2015 року за чеком №3107 (Маріупольська філія ПАТ «ПриватБанк») в розмірі 82345 (вісімдесят дві тисячі триста сорок пять) гривень на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в місті Києві.

Припинити право власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) на 1/6 частку у квартирі АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/6 частку у квартирі АДРЕСА_3, загальною площею 63,01 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м..

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) суму 61100 (шістдесят одну тисячу сто) гривень грошову компенсацію вартості 1/6 частки у квартирі АДРЕСА_3.

На рішення суду сторони можуть подати апеляційну скаргу в Апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Ковтуненко