Справа № 296/5343/15-ц
УХВАЛА

"19" травня 2015 р. м. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира, ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства «Великобагачанський комбікормовий завод» про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

13.05.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати недійсним з моменту укладання договору гарантії від 05.07.2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

- визнати недійсним з моменту укладання договору оренди землі від 29.06.2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ПП «Великобагачанський комбінат завод», зареєстрований в державному реєстрі земель 04.07.2006 року № 68 та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення земельної ділянки кадастровий № :00:001:0348, яка розташована за межами населеного пункту Широкодолинської сільської ради, Великобагачанського району Полтавської області,

Як вбачається з позовної заяви позов пред"явлено до кількох відповідачів, а підсудність визначено за вибором позивача за місцем проживання відповідача ОСОБА_3

Слід зазначити, що такий порядок визначено частиною першою статті 113 ЦПК, за якою позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Водночас, пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.13 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»,надано роз"яснення, що таке правило підсудності зазвичай стосується позовних вимог, які випливають із однієї правової підстави та пред'являються до кількох осіб (наприклад, позов до кількох відповідачів про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю чи майну позивача їх спільними діями; позов до засобів масової інформації та автора поширеного ними матеріалу про спростування недостовірної інформації).

За змістом статті 109 і частини першої статті 113 ЦПК такий вибір підсудності поширюється лише на позови, для яких встановлено загальну територіальну підсудність.

Отже, правило частини першої статті 113 ЦПК не змінює правила виключної підсудності. У зв'язку із цим якщо до кількох відповідачів пред'явлено позови, пов'язані між собою, на один з яких поширюється виключна підсудність, то щодо вимог, пов'язаних між собою, діють правила статті 114 ЦПК.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Згідно ч.1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, а відповідно до ч.2 вказаної статті майнові права визнаються речовими правами.

Правила виключної підсудності, визначені ч.1 ст. 114 ЦПК України стосуються позовів щодо будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно, а також речових (майнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Пунктом 42 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.13 р. вказано, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Зокрема, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України ); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна тощо.

За п.41 Постанови у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Враховуючи, що позивачем до кількох відповідачів пред'явлено позовні вимоги, які позивач пов'язав між собою, в тому числі і по правим підставам для їх задоволення, та на дві з яких поширюється виключна підсудність, то щодо вимог, пов'язаних між собою, діють правила статті 114 ЦПК, а так як спір виник з приводу нерухомого майна, яке розташоване за межами населеного пункту Широкодолинської сільської ради, Великобагачанського району Полтавської області, приходжу до висновку про повернення позовної заяви позивачу на підставі ст.121 ЦПК України, оскільки справа не підсудна Корольовському районному суду.

У зв'язку із поверненням позовної заяви позивачу для подання до належного суду (Великобагачанського районного суду Полтавської області), вважаю за необхідне у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернути позивачу суму сплаченого судового збору в розмірі 730 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 121, ст.ст. 208, 209 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного підприємства «Великобагачанський комбікормовий завод» про визнання договорів недійсними повернути позивачу для подання до належного суду (Великобагачанського районного суду Полтавської області).

Зобов'язати Управління державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області повернути ОСОБА_4, яка проживає за адресою: 38320, с. Суржики, Великобагачанського району, Полтавської області, кошти з державного бюджету сплачені на рахунок 0004 згідно з квитанцією № 200 від 09 квітня 2015 року у сумі 730 (сімсот тридцять) грн. 80 коп.

Копію ухвали разом з оригіналом квитанції № 200 від 09 квітня 2015 року про сплату судового збору в сумі 730, 80 грн. та позовною заявою з додатками надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Р. А. Галасюк