Справа №639/4783/15
№2/639/1505/15
Рішення

Іменем України

20 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа страхова компанія СТЗДВ "ГАРАНТІЯ " про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2К та просить ухвалити рішення, згідно якого стягнути на його користь з останнього матеріальну шкоду у розмірі 12 387 грн. 76 коп. та моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. 00 коп.

У обґрунтування позову позивач посилається на те, що 06.11.2014 року о 11-05 годині в м. Харкові по вул. Салтівське шосе, в районі будинку № 22, відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ВАЗ -2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не вибрав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем «ДЕУ СЕНС», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням , чим порушив п.13.1 ПДР.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2014 року по справі № 643/17556/14-ц, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Свою вину ОСОБА_2 визнав повністю.

В результаті ДТП його автомобілю були завдані значні технічні ушкодження, а йому завдано значні фінансові збитки. Згідно з висновком авто технічної експертизи № 192/11-14 від 20.11.2014 року сума матеріального збитку складає 12 387,76 грн.

Ним були підготовлені та відправлені документи на відшкодування завданої шкоди у страхову компанію СТЗДВ «Гарантія». Але поштове відправлення повернулося до нього з відміткою, що по вказаній юридичній адресі такої організації немає. Позивач вважає, що враховуючи те, що майнову шкоду заподіяв йому саме відповідач ОСОБА_2, тому він у повинен відшкодувати завдану шкоду.

Позивач зазначив, що згідно з страховим полісом страхової компанії СТЗДВ «Гарантія» № АІ/0000425 п. 5, відповідач не виплатив йому безумовної франшизи у розмірі 1 000,00 грн.

Він є військовим інвалідом другої групи, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії і тому йому завдає дуже великих фізичних та моральних страждань усі спогади про ДТП та завдає йому майнову шкоду. Після аварії він три місяця боявся сісти за кермо автомобіля, але стан його здоровя спонукає його пересуватися на автомобіля, бо без нього він практично не може обслуговувати свої потреби. Збирання документів та довідок для підготовки відшкодування заподіяної йому майнової шкоди забирають його останнє здоровя.

В добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 не бажає відшкодувати заподіяну шкоду позивачу, тому він звернувся до суду з зазначеним позовом.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та надав пояснення відповідні вищенаведеному.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, не заперечував своєї вини у вищезгаданому ДТП та нанесенні, у звязку з чим позивачу матеріальних збитків. Однак вважає, що ці збитки повинні бути стягнуті у меншому розмірі зі страхової компанії. Проти стягнення моральної шкоди заперечував.

Представник третьої особи СТЗДВ «ГАРАНТІЯ» у судове засідання не зявився , належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06.11.2014 року о 11-05 годині в м. Харкові по вул. Салтівське шосе, в районі будинку № 22, відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ВАЗ -2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не вибрав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем «ДЕУ СЕНС», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1, чим порушив п.13.1 ПДР.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2014 року по справі № 643/17556/14-ц, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. (а.с.5).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, що мало місце 06.11.2014 року встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.01.2015 року, а тому доказуванню не підлягає.

Відповідно до вказаної вище постанови дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 13.1 ПДР України й, з технічної точки зору, знаходилися у причинному звязку з виникненням даної ДТП.

Відповідно до ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .

У результаті вищезазначеного ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду, яка підтверджується документально.

Згідно з висновком авто технічної експертизи №192/11-14 від 20.11.2014 року позивачу завдано матеріального збитку у розмірі 12 387,76 грн. .

Відповідач у справі заперечував проти розміру матеріального збитку, однак доказів , які б спростовували висновок експертизи від 20.11.2014 року , суду не надав .

Відповідно до ст. 58 ЦПК України , належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази які одержані з порушенням порядку , встановленого законом.

Як вбачається з висновку експертизи від 20.11.2014 року , така була проведена ФОП ОСОБА_3 , який має сертифікат субєкта оціночної діяльності №15211/13 від 24.09.2013 року та дійсне до 24.09.2016 року. ОСОБА_3 видане свідоцтв про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та субєктів оціночної діяльності від 02.09.2013 року За №10515. /а.с.30/.

Суд вважає висновок експертизи від 20.11.2014 року належним та допустимим доказом , наданим позивачем на підтвердження свого позову.

Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року, особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі / право власності, інше речове права, договір підряду, оренди, позички тощо/ володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином позивачу, який володіє автомобілем «ДЕУ СЕНС», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на праві власності, відповідачем було завдано матеріальної шкоди , що підтверджується документально.

Як встановлено судом та підтверджується документально цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована СТЗДВ «ГАРАНТІЯ». /а.с.60/

Однак відповідач , як передбачено законом протягом трьох днів не звернувся з заявою до страхової компанії та не прийняв ніяких заходів для відшкодування шкоди завданої ним позивачу , саме страховою компанією, що підтвердив у судовому засіданні.

Позивач у свою чергу також звертався до СТЗДВ «ГАРАНТІЯ» для отримання коштів в рахунок погашення матеріальної шкоди, однак відповіді ніякої не отримав.

Згідно п.11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Суд не приймає доводи відповідача щодо необхідності стягнення матеріальної шкоди на користь позивача з СТЗДВ «ГАРАНТІЯ».

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В обґрунтування позову про стягнення моральної шкоди позивач посилається на те, що нін є військовим інвалідом другої групи, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії і тому йому завдає дуже великих фізичних та моральних страждань усі спогади про ДТП та завдає йому майнову шкоду. Після аварії він три місяця боявся сісти за кермо автомобіля, але стан його здоровя спонукає його пересуватися на автомобіля, бо без нього він практично не може обслуговувати свої потреби. Збирання документів та довідок для підготовки відшкодування заподіяної йому майнової шкоди забирають його останнє здоровя. В добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 не бажає відшкодувати заподіяну шкоду позивачу, тому він звернувся до суду з зазначеним позовом.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження інших вимог або заперечень.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.

Однак, позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача недоведеними та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн., який ним був сплачений, у звязку зі зверненням до суду з даним позовом та підтверджується документально.

Керуючись ст. 3, 4, 8, 10, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 12 387 грн. 76 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова