Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Супрун Г. Б. ,

при секретарях Озерчук Г. І., Цибі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати садовий будинок з надвірними господарськими будівлями НОМЕР_1, лінія НОМЕР_2, в Садівничому товаристві «Більшовик», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, спільним майном позивача та ОСОБА_2 та визнати за нею право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок з надвірними господарськими будівлями.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 збільшила розмір позовних вимог ( а.с. 34), просила суд:

- встановити факт проживання з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з березня 2002 року по 16 грудня 2006 року;

- визнати садовий будинок з надвірними господарськими будівлями НОМЕР_1, лінія НОМЕР_2, в СТ «Більшовик», який розташований по АДРЕСА_1, спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

- визнати за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності на матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з надвірними господарськими будівлями НОМЕР_1, лінія НОМЕР_2, в СТ «Більшовик»;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Ssang Yong SE REXTON II D27Di НОМЕР_3, 2009 року випуску та на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2

Пояснила, що у 1998 році відповідачу була передана на праві користування земельна (садова) ділянка НОМЕР_1, лінія НОМЕР_2, в садівничому товаристві «Більшовик», у звязку зі вступом у 1996 році ОСОБА_2 до вказаного товариства. З березня 2002 року позивач почала проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, з яким вела спільне господарство, побут та мала спільний бюджет. На час спільного проживання та перебування у фактичних шлюбних відносинах, відповідач офіційно не оформив розірвання шлюбу з дружиною ОСОБА_3 у Відділ РАЦС. У листопаді 2000 року відповідач отримав державний акт на право приватної власності на землю. В 2003 році позивач та відповідач розпочали будівництво житлового будинку на земельній ділянці для проживання сімї. Протягом півтора року за рахунок спільної праці та спільних грошових коштів було зведено новий будинок, якому з листопада 2004 року позивач та відповідач розпочали проживати. 16.12.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Відділу реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ м. Києва. За час спільного проживання здійснювались спільні ремонтні роботи по ооздоленню будинку, а також були проведені внутрішні роботи, у 2006 році було побудовано гараж, у 2007 році збудована літня кухня та перебудований сарай, підведений газ.

20.08.2009 року ОСОБА_2 придбав за договором купівлі-продажу легковий автомобіль Ssang Yong SE REXTON II D27Di НОМЕР_3, 2009 року випуску, а 24.12.2011 року за договором купівлі-продажу придбав земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2

Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Вказала, що наслідками встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу є визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали, що були використані при будівництві садового будинку з надвірними господарськими будівлями.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти позову в частині, встановлення факту проживання з ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу з березня 2002 року по 16 грудня 2006 року та визнання права спільної сумісної власності за ОСОБА_1 на садовий будинок з надвірними господарськими будівлями НОМЕР_1, лінія НОМЕР_2, в СТ «Більшовик», який розташований по АДРЕСА_1. Вказав на те, що у 1996 році ОСОБА_2 був прийнятий у члени Садівничого товариства «Більшовик», у звязку з чим набув права користування земельною ділянкою НОМЕР_1 з розташованим на ній садовими будинком. На вказаній земельній ділянці у 1998 році був зведений новий садовий будинок, а у 1999 році був побудований гараж. Крім того, у 1999 році був збудований сарай, а у 2000 році літня кухня. У листопаді 2000 року відповідач отримав державний акт на право приватної власності на землю. Зазначив, що відповідно до довідки СТ «Більшовик» № 135 від 31.08.2004 року збудований у 1998 році садовий будинок був повністю готовий до експлуатації у 2004 році. До реєстрації шлюбу з ОСОБА_1, відповідач зустрічався з нею, спільного господарства, як одна сімя не вів, спільних коштів з позивачем не мав.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона з позивачем деякий час працювали разом провідницями в Державній адміністрації залізничного транспорту України. У 1997 році ОСОБА_1 та відповідач познайомились у місті Чернігові, в цей час позивач не перебувала у шлюбних відносинах з колишнім чоловіком. З 2002 року по 2004 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_3, яку орендували. Свідок свою квартиру (АДРЕСА_3) надала сторонам для їх спільного проживання, в якій вони проживали з 2002 року по 2004 рік. За цей час з 2002 року сторони розпочали спільне будівництво житлового будинку, яке було завершено в 2007 році.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що являється хрещеною матірю сина позивача ОСОБА_2. З 2003 року сторонами було закладено фундамент по АДРЕСА_1, в місті Києві, з метою будівництва будинку для спільного проживання однією сімєю. Вказаний будинок будувався спільними зусиллями, за спільні кошти сторін. Вона неодноразово разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приїздили за вищевказаною адресою проводили вихідні дні, та бачила як відбувається будівництво будинку. Свідку було відомо, що відповідач розлучений та у зареєстрованому шлюбі не перебував за час спільного проживання з позивачем, але цим не цікавилась.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши докази у сукупності, прийшов до наступних висновків.

16.12.2006 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 16.12.2006 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1935 (а.с. 6).

В період шлюбу сторонами придбано наступне майно:

- на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2009р. автомобіль Ssang Yong SE REXTON II D27Di НОМЕР_3, легковий універсал, 2009 року випуску, зареєстрований на ОСОБА_2 (а.с.39- 41);

- на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2011 року земельна ділянка площею 908 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 а.с. 42-43).

Щодо поділу цього майна відповідач позов визнав, вважає його спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Разом з тим, позивач в своїх вимогах не просить компенсації за половину вартості автомобіля або будинку та не ставить питання щодо реалізації свого права власності. А тому представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог позивача в тій редакції, яку вона подала, в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину автомобіля Ssang Yong SE REXTON II D27Di НОМЕР_3, 2009 року випуску та на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, оскільки з 16.12.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та були придбані позивачем та відповідачем за спільні кошти.

Відповідач заперечував позовні вимоги лише в частині визнання спільної сумісної власності подружжя щодо будинку НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Більшовик», вул.Стеценко,30 в м.Києві, оскільки придбав земельну ділянку зі старим будинком ще до реєстрації шлюбу з позивачем. Старий будиночок був знесений, а побудований новий. Про це не заперечувала і позивач в судовому засіданні.

В цій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З довідки садового товариства «Більшовик» від 10.05.1998 року вбачається, що ОСОБА_9 являвся власником садової ділянки з будівлями на ній, площею 619,69 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, лінія НОМЕР_2, НОМЕР_1 (а.с. 51), відмовився від земельної ділянки у звязку з виїздом за кордон на постійне місце проживання, а відповідач був прийнятий у члени садівничого товариства.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 03.11.2000 року, виданого на підставі рішення Ради народних депутатів від 27.04.2000 року №105-20/826, ОСОБА_2 є власник земельної ділянки площею 0,0620 гектарів, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Також це підтверджується довідкою ГО «СТ «Більшовик» №135 від 31.08.2004 року, і що даний будинок подубований господарчим способом та введений в експлуатацію 2004 року (а.с. 8). Як пояснювала позивач в судовому засіданні ( журнал судового засідання від 04.12.2014р.) , що новий рік вона з відповідачем в 2004році вже зустрічали в новозбудованому будинку, там вже було проведено опалення, але деякі кімнати не були облаштовані.

Але в цей період відповідач перебував в шлюбі з іншою жінкою ОСОБА_10.

Згідно довідки КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» №587 від 19.11.2014 року ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_4, з 30.04.1993 р. по 10.07.2007 р. (а.с. 50), також у вищезазначеній квартирі станом на 21.11.2014 року були зареєстровані колишня дружина ОСОБА_10, яка є власником особового рахунку та ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с. 48).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Радянського районного народного суду м. Києва від 28.09.1989 р. шлюб зареєстрований 09.09.1984 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_10, розірвано (а.с. 49).

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, звернути увагу судів на те, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 р., тобто до дня набрання чинності СК.

Моментом припинення шлюбу, розірваного на підставі рішення суду, прийнятого до 1 січня 2004, згідно до ст. 44 Кодексу про шлюб та сімю, є дата реєстрації розлучення в органах реєстрації громадського стану.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 31.01.2008 року відділом РАЦС Святошинського районного управління юстиції м. Києва розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 зареєстровано 27.10.2006 р, актовий запис №1043. (а.с. 45).

І через два місяці 16.12.2006 року зареєстрував шлюб з позивачем.

Як пояснила позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні з березня 2002 року по 16.12.2006 року вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, вела спільне господарство, побут та мали спільний бюджет. Вказувала, що у 2003 році позивач та відповідач розпочали будівництво житлового будинку на земельній ділянці для проживання сімї. Протягом півтора року за рахунок спільної праці та спільних грошових коштів було зведено новий будинок, якому з листопада 2004 року позивач та відповідач розпочали проживати. Посилалась на ст. 74 СК України, відповідно до положень якої садовий будинок з надвірними господарськими будівлями НОМЕР_1, лінія НОМЕР_2, в СТ «Більшовик», який розташований по АДРЕСА_1 є обєктом права спільної сумісної власності.

Тобто, позивач просить встановити факт спільного проживання однією сім»єю з ОСОБА_2 в той період, коли він офіційно перебував в шлюбі з ОСОБА_10, і їх шлюб розірвано лише в 2006р.

Відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обовязки, визначаються на підставі, передбачених СК України, у тому числі й положеннями ч. 1 ст. 74 цього Кодексу.

Нормами Кодексу про шлюб та сімю України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (з 2002 року), не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Також, перебування відповідача у шлюбі з ОСОБА_10 з 1984 року, унеможливлює визнання факту перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах, адже розірвання шлюбу в передбаченому законом порядку з ОСОБА_10 було зареєстровано лише 27.10.2006 року.

Згідно розяснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин) судам слід мати на увазі, що правила статей 22, 28, 29 КпШС не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 Закону України "Про власність", відповідних норм Цивільного кодексу України і з урахуванням роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п.5 постанови від 22 грудня 1995 р. N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності".

А тому пояснення свідків, на виклику яких наполягала позивач, та які підтвердили, що сторони ще до реєстрації їх шлюбу спочатку зустрічались, а потім проживали разом, не можуть спростовувати норм чинного законодавства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25.12.2013 № 6-135цс13, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднанні в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Вимоги позивача про визнання садового будинку з надвірними господарськими будівлями НОМЕР_1 , лінія НОМЕР_2, в сТ «Більшовик», по АДРЕСА_1, сіпльним майном сторін, не підлягають задоволенню, цей будинок був знесений, про що підтвердили сторони, а на його місті розпочали будівництво нового житлового будинку. Крім того, новий побудований будинок, в якому на сьогоднішній день проживать сторони, не введений в експлуатацію, правовстановлюючі документи відсутні, а тому вважається самочинним будівництвом.

Виходячи зі змісту частини першої, другої статті 331 Цивільного кодексу України, частини першої статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Разом з тим, позивач ставить питання в позовних вимогах про визнання права спільної сумісної власності на матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва цього новозбудованого будинку.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що спірне нерухоме майно та матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з надвірними господарськими будівлями НОМЕР_1, лінія НОМЕР_2, в СТ «Більшовик», придбані за спільні кошти позивача та відповідача, та відсутні перелік, кількість та вартість будматеріалів. Дані вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частину автомобіля Ssang Yong SE REXTON II D27Di НОМЕР_3, 2009 року випуску;

- 1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2

Припинити право спільної сумісної власності на вищезазначене майно.

В решті позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім»єю з відповідачем та визнання спільної сумісною власністю будинку та будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва будинку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун