19.03.2015 Єдиний унікальний номер 205/15/15-ц
Справа № 2/205/278/15
19 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Шавули В.С.
при секретарі Перцевій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -
Позивач 05 січня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави (а.с.2-4).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2007-ПМ-80, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 23 800,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,0% на рік на суму залишку заборгованості за користування, з кінцевим терміном повернення 09.07.2012 року.
З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором, сторони 09.07.2007 року уклали договір застави рухомого майна, відповідно до умов якого відповідач надав в заставу автомобіль Volkswagen, модель: LT35ПE, 2003 року випуску, тип: ТЗ: автобус-D, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_3, який належить йому на праві приватної власності.
Але, в порушення умов кредитного договору позичальник ОСОБА_1 несвоєчасно і не у повному розмірі здійснював повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у зв'язку із чим, станом на 10.10.2014 року має заборгованість в сумі 52 987,46 доларів США, що еквівалентно 686 187,61 грн., з якої:
· 15 622,02 доларів США - заборгованість по кредиту;
· 21 683,38 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;
· 15 682,06 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.
Позивач в особі свого представника діючого за довіреністю - Демарчука М.В., у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду законний представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.31).
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час, день та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, відповідно до ч.6 ст.74 ЦПК України, шляхом направлення на вказаний позивачем номер мобільного телефону, СМС-повідомлення (а.с.33). Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу дострокового повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Судом встановлено, що 09 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір № 2007-ПМ-80, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит в межах суми 23 800,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17% річних, строком користування до 09.07.2012 року (а.с.10-12).
Також, 09 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави автотранспорту № 2007-ПМ-80, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 2007-ПМ-80 від 09.07.2007 року, ОСОБА_1 передав в заставу автомобіль Volkswagen, модель: LT35ПE, 2003 року випуску, тип: ТЗ: автобус-D, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_3, який належить йому на праві приватної власності (а.с.14-16,17).
Банк свої зобов'язання по кредитному договору виконав належним чином, про що свідчить заява на видачу готівки №1 від 09.07.2007 року (а.с.13). Але, відповідач порушив умови укладеного договору, в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 10.10.2014 року має заборгованість всього у сумі 52 987,46 доларів США, що еквівалентно 686 187,61 грн., з якої: 15 622,02 доларів США - заборгованість по кредиту; 21 683,38 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15 682,06 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.5-6).
Про наявність заборгованості перед банком ОСОБА_1 повідомлявся повідомленням за №30.1.0.0/2-GLO від 05.09.2014 року (а.с.8).
Судом достовірно встановлено, що у жовтні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави (а.с.51-53), в якому посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2007-ПМ-80 від 09 липня 2007 року в сумі 19 917,80 доларів США: звернути стягнення на предмет застави: № 2007-ПМ-80, відповідно якого відповідач надав заставу автомобіль Volkswagen (модель: LT35ПЕ, рік випуску 2003, тип ТЗ: Автобус-D, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_1), шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також поданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2011 року у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

Суд, зауважує, що позивач неналежним чином виконує свої процесуальні обов'язки, що визначені законодавством.

Так, згідно ст..131 ЦПК України, сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Отже, суд ставиться критично до вимог та наданих позивачем доказів у обґрунтування своїх вимог, так як позивач повторно звертається до суду щодо вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є недопустимим.

Згідно ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд приходить висновку, судові витрати понесені позивачем по оплаті судового збору у сумі 3 654,00 грн. відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 20 Закону України «Про заставу», п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 526, 589, 590, 615, 625 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 27, 57-60, 88, 131, 197, 209, 212, 213-215, 218, 222, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Шавула