САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/627/15-ц
Провадження №2/726/194/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Руснак Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства національної акціонерної страхової компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів в якому вказує, що 01.12.2013 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Калинівській у м. Чернівці допустив зіткнення з автомобілем марки «Фіат Скудо», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача.

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2013 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника джерела підвищеної небезпеки застрахована відповідачем по справі HACK «ОРАНТА» за полісом № АС9576598.

Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачу була спричинена матеріальна шкода, повязана із пошкодженням автомобіля Фіат Скудо у розмірі 10798,66 грн.

17 березня 2015 р. на запит адвоката, HACK «ОРАНТА» надала відповідь із змісту якої вбачається, що згідно страхового акту № ОЦВ-13-15745/1 від 17 лютого 2014 р. та поданої позивачем заяви про страхове відшкодування, страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 10798,66 грн., не оспорюючи цю суму та фактично визнаючи її. Проте, виплата належного позивачу страхового відшкодування не здійснена з часу виникнення такого права та по теперішній час.

Позивач також вважає, що страхова компанія зобовязана сплатити йому пеню за час прострочення страхової виплати у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка нараховується від 14.05.2014 року по день звернення до суду, а також інфляційні витрати та 3 процента річних.

Переконаний також і про те, що сума франшизи, визначеної в договорі страхування в розмірі 510 гривень підлягає стягненню з ОСОБА_2 на його користь.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на його користь 13757,49 гривень матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції, пеню в розмірі 2599,07 гривень та три процента річних від простроченої суми в розмірі 278,69 грн, а також із ОСОБА_2 на його користь суму франшизи в розмірі 510 грн.

В судовому засіданні позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, де вказав про помилку, допущену ним при розрахунку стягуваного індексу інфляції, а тому, визначивши цю суму вірно, просить стягнути з страхової компанії на його користь суму боргу із врахуванням рівня інфляції в розмірі 15236,91 гривень.

Разом з тим, в судовому засіданні позивач подав клопотання про зменшення позовних вимог, в яких вказує, що страховою компанією після звернення до суду із вказаним позовом йому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 10798,66 гривень, а тому позивач просить стягнути з страхової компанії тільки 4438,25 гривень у відшкодування інфляційного збільшення боргу та раніше визначену пеню та 3 відсотки річних.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладені в позові, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги не визнає, проте будь-яких пояснень по справі представником страхової компанії надано не було.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, позов визнає в повному обсязі.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог частково з наступних підстав.

Судом досліджена копія постанови Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.12.2013 року із якої встановлено, що дійсно, 24.03.2014 року о 10 годині ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Калинівській у м. Чернівці допустив зіткнення з автомобілем марки «Фіат Скудо», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач керував вказаним автомобілем на підставі реєстраційного документа на транспортний засіб на імя ОСОБА_3 та довіреності, якою ОСОБА_3 уповноважила позивача користуватись транспортним засобом. (а.с.8-9)

Частиною другою ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем та ОСОБА_2 та в установленому порядку підписаного ними договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 21065», 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_4, який був учасником дорожньо-транспортної пригоди 01.12.2013 року та водій якого визнаний винним у її вчиненні, була застрахована ВАТ НАСК «Оранта», та власнику видано поліс про це № АВ /9576598 від 05.12.2012 року, який є дійсним із 05.12.2012 року до 04.12.2013 року. Розмір франшизи визначено в сумі 510,00 грн. (а.с.11)

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 8, 9 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно ст. 22.1, 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 35.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Дана заява повинна відповідати вимогам, щодо переліку документів передбачених у цій статті.

Судом встановлено, що 12.02.2014 року позивачем було подано до страховика заяву про страхове відшкодування. (а.с.12)

Страховиком, 17.02.2014 року було визначено суму страхового відшкодування, яка встановлена в розмірі 10798,66 гривень та згідно страхового акта № ОЦВ-13-15745/1 було прийнято рішення про виплату такого страхового відшкодування у визначеному розмірі. (а.с.14-15)

У відповідності до статті 36.1 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно 36.2. «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі:

- визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Проте, страховою компанією не було виплачено у встановлений строк належне страхове відшкодування у визначеному розмірі, а здійснено воно було тільки після звернення позивача до суду, а саме 07.05.2015 року, що підтверджується копією заяви про видачу готівки №1, яка знаходиться у матеріалах справи.

За таких умов, встановлено, що зобовязання ВАТ НАСК «Оранта» по виплаті страхового відшкодування у встановлені строки виконані не були.

У відповідності до п.36.5. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ЗУ « Про страхування», страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Частиною 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом було перевірено розрахунок пені, наданий позивачем, яким розраховано розмір стягуваної пені, яка почала нараховуватись через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та нараховувалась на визнану страховою компанією суму в розмірі 10798,66 гривень, відповідно до розмірів подвійної облікової ставки НБУ в день, враховуючи кількість днів прострочення. Суд дійшов висновку про правильність розрахунків позивача, а тому загальна сума неустойки у вигляді пені вірно складає 2616,83 гривні.

Вирішуючи питання про стягнення із ВАТ НАСК «Оранта» інфляційних втрат за час прострочення та 3-х процентів річних, про що відповідач заперечує, суд керується наступним.

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Крім того, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-49цс12).

П. 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 14 от 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» вказує, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державноюслужбою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць (при умові початку та закінчення індексації в строк більше 15 днів на місяць), а тому заборгованість, яка виникла станом на 14 травня 2014 року індексується з врахуванням цього місяця.

За таких умов, загальний індекс інфляції за період з 14.05.2014 року по 24.03.2015 року складає 127,4 %, відповідно до відомостей державної служби статистики. За таких умов, стягненню коштів, які являють собою інфляційне збільшення боргу підлягає 2958,83 гривень (((10798,66*127,4):100)-10798,66=2958,83), а тому суд не беру до уваги прохання позивача про збільшення розміру стягуваного індексу інфляції, та визнає правильним первісний розрахунок, який міститься у позові.

Також підлягає задоволенню прохання позивача про стягнення з страхової компанії на його користь 3 % річних із заборгованої суми. У такому випадку, оскільки загальна тривалість прострочення складає 315 днів ( з 14.05.2014 року по 24.03.2015 року), то 3% річних за цей час прострочення із 10798,66 гривень складає 279,58 гривень.

у відповідності до статті 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно ст. 36.6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування

Так, розмір франшизи за страховим полісом, визначено в сумі 510 гривень, а тому керуючись вищевикладеним, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2, як особи відповідальної за збитки на користь позивача суму франшизи в розмірі 510, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 549, 610, 612, 625, 1187, 1194 Цивільного Кодексу України, ст.ст.1, 8, 9, 20 ЗУ «Про страхування», ст.ст. 12, 22.1, 28, 35.1, 36.1, 36.2, 36.5, 36.6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10, 11, 61,88, 205, 209, 214, 215, ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства національної акціонерної страхової компанії «Оранта», ідентифікаційний код 00034186, 01081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-д на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2 Чернівецької обласні грошові кошти в сумі 2958,83 гривні у відшкодування інфляційного збільшення боргу, пеню в сумі 2616,83 гривень та три процента річних від простроченої суми в розмірі 279,58 гривень, всього 5855, 24 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 510,00 гривень.

Стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на сплату содового у сумі 243,60 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_4