Справа №591/9229/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/890/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М. , Кононенко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Сумибудкомсервіс»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 березня 2015 року

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сумибудкомсервіс» до ОСОБА_3

про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

05 грудня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сумибудкомсервіс» (далі - ТОВ «Сумибудкомсервіс») звернулося до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 з моменту набуття 30.11.2007 року за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень у АДРЕСА_1, зберігав це нерухоме майно без достатньої правової підстави до 17.01.2013 року і за цей період міг і повинен був одержати від нерухомого майна дохід в сумі не менше 460972,12 грн., тому просить на підставі ст.1214 ЦК України стягнути зазначену суму.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 березня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Сумибудкомсервіс» відмовлено.

Позивач не погодився з цим рішенням та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує на вимоги ст.ст. 1212 і 1214 ЦК України як на правову підставу для задоволення свого позову та зазначає, що відповідач у справі незаконно набув нерухоме майно, наслідком чого є задоволення Ковпаківським районним судом м. Суми позовних вимог до відповідача про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Вважає помилковими висновки суду, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення глави 83 ЦК України, так як ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірного майна.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_4, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Питання стосовно прав власності на нежитлові приміщення, розташовані в АДРЕСА_1 неодноразово вирішувалися в різних судових інстанціях.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів даної справи, а також з матеріалів цивільної справи № 2-165/09 вбачається, що 03.12.2004 року та 27.05.2005 року ТОВ «Сумибудкомунсервіс» придбало у СОК «Сумське комунально-господарче підприємство» в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_5, який був директором цього кооперативу, нежитлові приміщення, розташовані в АДРЕСА_1, що складаються з адмінбудівлі цегляної під літ. «А», площею 367 кв.м, гаражу цегляного літ. «С-ІІ», площею 505,3 кв.м, гаражу цегляного літ. «Т-ІІ», площею 445,2 кв.м, прохідної цегляної літ «П», площею 3,5 кв.м, вбиральні цегляної літ «У», складу цегляного літ. «Р», площею 47,5 кв.м, складу ПММ бетон літ. «Ш», площею 47,5 кв.м.

15.11.2007 року між ТОВ «Сумибудкомунсервіс» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_6 і ОСОБА_7 укладений договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень.

30.11.2007 року ОСОБА_7 уклав договір купівлі-продажу цього майна з покупцем ОСОБА_8

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.12.2008 р., яким засуджений ОСОБА_6 за ч.2 ст.364, ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, встановлено, що при вчиненні угоди від 15.11.2007 року ОСОБА_6 скоїв службове підроблення, а також, використовуючи та зловживаючи своїм службовим становищем в особистих інтересах та інтересах третіх осіб, провів процедуру ліквідації підприємства з грубим порушенням вимог Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», під час якої було незаконно продано спірне нерухоме майно, чим спричинив тяжкі наслідки охоронюваним законом правам і інтересам його власників.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.05.2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 28.10.2009 року, визнано недійсним з моменту його вчинення договір купівлі-продажу зазначених нежитлових приміщень у АДРЕСА_1, укладений 15.11.2007 року між арбітражним керуючим ОСОБА_6 від імені ТОВ «Сумибудкомунсервіс» та ОСОБА_7 Визнано недійсним з моменту його вчинення договір купівлі-продажу нежитлових приміщень у АДРЕСА_1, укладений 30 листопада 2007 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 24.02.2010 року заочне рішення в частині вирішення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.11.2007 року змінено, визнано укладений 15.11.2007 року між арбітражним керуючим ОСОБА_6 від імені ТОВ «Сумибудкомунсервіс» та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу нежитлових приміщень у АДРЕСА_1, недійсним внаслідок його нікчемності.

Додатковим рішенням апеляційного суду Сумської області від 27.08.2010 року ухвалу апеляційного суду Сумської області від 28.10.2009 року скасовано, заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.05.2009 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень у АДРЕСА_1, укладеного 30.11.2007 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_3, скасовано й ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним укладений 30.11.2007 року договір купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2012 року ухвалу апеляційного суду Сумської області від 28.10.2009 року та додаткове рішення цього суду від 27.08.2010 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 29.05.2012 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.05.2009 року скасоване в частині визнання недійсним з моменту вчинення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень у АДРЕСА_1, укладеного 30.11.2007 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 5677 та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення залишене без змін.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 18.12.2012 року, витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 нежитлові приміщення у АДРЕСА_1, набуті за договором від 30.11.2007 року і передано їх у власність ТОВ «Сумибудкомунсервіс».

Цим рішенням встановлено, що спірне майно вибуло з володіння його власника ТОВ «Сумибудкомунсервіс» не з його волі, шляхом злочинних дій арбітражного керуючого ОСОБА_6, а ОСОБА_8 є добросовісним набувачем цього майна, оскільки він придбав його за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати.

Вказані обставини відповідно до положень ст.61 ЦПК України є преюдиціальними, а тому доведенню не підлягають.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Сумибудкомунсервіс» посилався на те, що відповідач без достатньої правової підстави володів та зберігав його майно з 30.11.2007 року по 17.01.2013 року, а тому зобов'язаний відшкодувати йому всі доходи, які міг та повинен був отримати від його використання.

Як на правову підставу для задоволення своїх вимог, він послався на ст.ст.1212, 1214 ЦК України, які містяться в Главі 83 Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, Розділу ІІІ Окремі види зобов'язань, Книги п'ятої Зобов'язальне право ЦК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під час ухвалення рішення суд вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, а також яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Суд першої інстанції, вірно визначивши правовідносини, що склалися між сторонами спору, та норму права, яка їх регулює, у порушення зазначених вимог процесуального закону позов по суті заявлених вимог не розглянув, а відмовив у його задоволенні у зв'язку з безпідставністю, посилаючись на невірно обрану позивачем правову підставу захисту порушених прав.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, але з інших підстав.

Відповідно до ч.2 ст.390 ЦК України власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.

Як вбачається з матеріалів справи №1806/7720/12 за позовом ТОВ «Сумибудкомунсервіс» до ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи:ОСОБА_6, ОСОБА_5, КП «Сумське міське БТІ» про витребування майна із чужого незаконного володіння, ОСОБА_3 довідався про наявність такого позову в вересні 2012 року й звернувся з зустрічним.

Інших доказів, які б свідчили про обізнаність відповідача про незаконність володіння майном з більш раннього періоду, позивач суду не надав, а посилання його на те, що з моменту придбання, 30.11.2007 року, ОСОБА_3 знав про незаконність володіння цим майном, є безпідставними, оскільки останній володів ним на законних підставах, а саме, на підставі договору купівлі-продажу, який не визнаний судом недійсним.

Таким чином, право позивача на отримання від відповідача всіх доходів, які він одержав або міг одержати, виникло з вересня 2012 року, коли ОСОБА_3 дізнався про незаконність володіння спірним майном.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь доходів за період з 30.11.2007 року по вересень 2012 року є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, у порушення зазначених вимог процесуального закону позивач не надав ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді доказів на підтвердження отримання ОСОБА_3 доходів чи реальної можливості їх одержання від використання спірного нерухомого майна у період з вересня 2012 року по 17.01.2013 року, як і не надав доказів на підтвердження користування відповідачем цим майном та на спростування доводів відповідача про те, що з жовтня 2009 року не користується ним, оскільки на виконання рішення суду про визнання договору купівля-продажу спірного майна недійсним, яке на той час набрало законної сили, він звільнив його.

Таким чином, вимоги ТОВ «Сумибудкомунсервіс» щодо стягнення з відповідача на його користь доходів за період з вересня 2012 року по 17.01.2013 року не можуть бути задоволені за їх недоведеністю.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає положенням ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сумибудкомсервіс» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 березня 2015 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -