Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №234/319/15
Провадження №22ц/778/3124/15 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Л.М.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення в квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення в квартиру.

У позові зазначала, що з 1995 року по 2014 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу ними придбано квартиру по АДРЕСА_2. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26 лютого 2014 року за сторонами визнано по 1/2 частки за кожним у вказані квартири, до того ж з 2002 року позивач зареєстрованою за адресою цієї квартири

Посилаючись на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні позивача своєю власністю, не допускаючи її до квартири, просила усунути їй перешкоди та вселити у квартиру по АДРЕСА_2 та стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 з боку ОСОБА_3 у користуванні власністью шляхом вселення ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 18 березня 2015 року заява ОСОБА_3 про перегляд вказаного заочного рішення залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено саме апеляційному суду Запорізької області.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам в рівних частках на підставі рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 лютого 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецького області від 04 червня 2014 року (а.с.8-10). Відповідач не допускає позивача до вказаної квартири.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права.

За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання.

За змістом зазначених норм права співвласник майна, яке знаходиться у спільній частковій власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.

Оскільки відповідач позбавляє позивача права користуватись спірною квартирою, позивач в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і полягають у запереченнях відповідача щодо неможливості та не встановлення порядку користування спільною власністю. Проте такі доводи не є прийнятними з огляду на захист права власності позивача, яке є абсолютним. Заперечення відповідача щодо неможливості виділу в натурі частки позивача у спірній квартирі знаходиться за межами спору про усунення перешкод у користуванні власністю. Твердження відповідача про неможливість вирішення позову про вселення без зясування питання про можливість спільного користування сторонами цією квартирою є безпідставним, оскільки задоволення вимог співвласника квартири про його вселення не ставиться у залежність до передумови виділу частки співвласника в натурі або встановлення порядку користування власністю.

Не ґрунтуються на приписах ст.307 ЦПК України прохання апелянта про скасування оскаржуваного рішення з направленням справи на новий судовий розгляд.

Колегія враховує, що оскільки право власності є абсолютним правом, що включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник, у даному випадку ОСОБА_4, на підставі ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення до спірної квартири, що відповідає ст. 16 ЦК України і є способом, що відповідає встановленому порушенню.

Доводи відповідача щодо неможливості вселення ОСОБА_4 до спірної квартири з підстав того, що позивачка забезпечена іншим житлом, не є переконливими, оскільки як визначено ч.6 ст. 29 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання, а відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України місце проживання власника та місцезнаходження майна за зміст права власності не впливають.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності вирішення справи. Проте посилання апелянта про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» стягнув з нього судовий збір є прийнятними.

Відповідач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи і на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, тому рішення суду в частині розподілу між сторонами судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у стягненні на користь позивача з відповідача судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 243,60грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 лютого 2015 року по цій справі в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судового збору у розмірі 243,60 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні судового збору з ОСОБА_3.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: