У Х В А Л А

26 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Сімоненко В.М.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення грошових коштів,

встановила:

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1, який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 600 кв.м. по АДРЕСА_1, яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину автомобіля марки ВАЗ-210700-20 ЗНГ, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 4 березня 2015 року доповнено другим абзацом резолютивну частину рішення суду, зазначивши : «Поділити порівну між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спільне майно». Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2015 року та додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 4 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року в частині залишення без змін ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року та рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2014 року, щодо задоволення вимог за первісним позовом про визнання права власності на Ѕ частину будинку та право власності на Ѕ частину земельної ділянки та передати справу на новий розгляд, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статей 331, 364, 367, ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанції, виходив із того, що будинок і земельна ділянка, що розташовані по АДРЕСА_1 набуті подружжям за час шлюбу, і є їх спільною сумісною власністю, тому підлягають поділу між сторонами в рівних частинах. Доводи відповідача за первісним позовом про те, що будинок і земельна ділянка не підлягають поділу, оскільки є самочинно збудовані та переобладнаним приміщенням, а саме що добудовано коридор літ. «А» та самовільно збудовано гараж, не можна взяти до уваги, оскільки на момент припинення шлюбних стосунків коридору літ. «А» не було, а позовні вимоги про поділ гаража судом не розглядались.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року суд виходив із того, що установивши факт самочинної перебудови об'єкта нерухомості після одержання сторонами у власність нерухомого майна, суд касаційної інстанції всупереч вимогам статті 317, частині четвертій статті 357 ЦК України безпідставно погодився з рішенням суду першої інстанції про правомірність виділу часток зі спільного майна, що є об'єктом самочинного будівництва та дійшов помилкового висновку про те, що відсутність відповідних дозволів і висновків щодо можливості виділу в натурі частки з нерухомого майна не є самостійною підставою для відмови в такому виділі.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення грошових коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема