Справа № 344/3930/15-ц
Провадження № 2/344/2429/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та судових витрат, мотивуючи тим, що 11 грудня 2013 року відповідачка отримала від неї грошові кошти в сумі 9 000 грн., що підтверджується доданою до заяви розпискою позичальника. Згідно із розпискою ОСОБА_2 зобов'язалась повернути вказані кошти до 28.07.2014 року. У встановлений в розписці строк грошові кошти позивачці не були повернуті. У зв'язку із тим, що кошти в сумі 9000 грн. були зняті позивачкою з кредитної картки ПАТ КБ « Приват Банк» відповідно остання погашала щомісячно нараховані банком відсотки за користування кредитними коштами, про що відповідачці було відомо, а тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 9 000 грн. боргу, 165 грн. 25 коп. - три відсотки річних, 1 305 грн. - інфляційні збитки, а всього 10 470 грн. 25 коп.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просив розглядати справу у її відсутності. Вимоги позову підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву за змістом якої вимоги позову визнала повність, просила розглянути справу у її відсутності .

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором з позичальника.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

11 грудня 2013 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 11 грудня 2013 року, за якою відповідачка отримала від позивачки 9000 гривень. Відповідно до розписки відповідачка зобов'язалась до 28 липня 2014 року повернути. Проте відповідачка свої зобов'язання вчасно не виконувала, Окрім того встановлено, що кошти в сумі 9000 грн. були зняті позивачкою з кредитної картки ПАТ КБ « Приват Банк» НОМЕР_3. Відповідно до розрахунку суми інфляційного збитку наданого банком ( а.с.21) нараховано штрафні санкції: 165 грн. 25 коп. - три відсотки річних та 1 305 грн. - інфляційні збитки, а всього 1 470 грн.25 коп.

Зазначену обставину відповідачка визнала.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписки позичальника.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачкою суму заборгованості за вказаним договором позики та доводи позивачки суду не представлено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79 ч. 1, 3; 88 ч. 1, 3 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, - 10 470 грн. 25 коп. (десять тисяч чотириста сімдесят гривень 25 коп.) заборгованості за договором позики (розписки) від 11 грудня 2013 року та 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бабій О.М.