АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/1485/13-ц 22-ц/774/81/К/15
Справа № 211/1485/13-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/81/К/15 суддя Сарат Н.О.
Категорія - 34 (ІV) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Трофименко О.О.,

за участі: позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт», третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» (далі ПрАТ «СК «Лафорт»), ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Уточнивши позовні вимоги просив стягнути з ПраТ «СК «Лафорт» на його користь 1290,12 грн. З ОСОБА_3 на його користь 1150,00 грн. майнової шкоди, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1. зазначив, що 03.11.2012 року о 14 год. у м. Кривому Розі на перехресті вул. Вернадського - вул. Башкірська, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «ГАЗ» д.н. НОМЕР_1 не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не надав дорогу транспортним засобам, що рухалися по головній дорозі зліва, виїхав на перехрестя, зупинився, чим створив аварійну обстановку для автомобіля «БМВ» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7. та автомобіля «Москвич» д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1., змусивши різко змінювати швидкість та напрямок руху, чим порушив вимоги п.2.3б, п.2.1 дод.1 ПДР України.

04 лютого 2013 року постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу по адміністративній справі 211/584/13п ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122ч.4 КУпАП.

При цьому ОСОБА_1., керуючи транспортним засобом «Москвич» д.н. НОМЕР_3 перебуваючи у стані аварійної обстановки, створеної водієм ГАЗ д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 не вжив відповідних заходів гальмування, з урахуванням мокрого дорожнього покриття та заходів зміни напрямку руху з метою безпечного об'їзду перешкоди, чим порушив вимоги п.п.2.3,12.1,12.3 ПДР України, що і стало причиною ДТП.

Внаслідок чого, 10 червня 2013 року постановою апеляційного суду Дніпропетровської області по адміністративній справі №33/774/449/13 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно до висновку автотоварознавчого дослідження 336/13 від 18.02.2013р., відповідно до якого розмір майнової шкоди завданий власнику автомобіля «Москвич 412» д.н. НОМЕР_3 складає 3580,24 грн. Крім того, йому заподіяна моральна шкода внаслідок дій відповідача, яку він оцінює у 5000 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі ПрАТ «СК «Уніка»), уточнивши який просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь матеріальний збиток 5002 грн. 75 коп., а також стягнути з ОСОБА_1. на його користь моральну шкоду 3000 грн., та судові витрати 229,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що 03.11.2012 року о 14 год., керуючи автомобілем ГАЗ-32213 СПЧ, р.н. НОМЕР_1, він виїхав на нерегульоване перехрестя вулиць Башкирська - Вернадського. Маючи намір здійснювати рух по вул. Башкирська він оцінив дорожню обстановку, побачив, що справа, по смузі якою він мав намір здійснити рух рухався автомобіль Москвич 412 зі швидкістю близько 60-70 км/год, враховуючи, що інша смуга була вільна, він вирішив здійснити маневр (поворот ліворуч) попередньо надавши рух автомобілю Москвич, який раптово змінив траєкторію руху, виїхав на зустрічну смугу і скоїв зіткнення з його автомобілем.

Апеляційним судом Дніпропетровської області 10.06.2013 року було визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1. порушив вимоги п.2.3б, 11.2, 12.1 ПДР України, чим спричинив ДТП та завдав майнової шкоди у розмірі 9002,75 грн., однак частково - 4000,00 грн. відшкодувала ПрАТ «СК «Уніка».

ОСОБА_5. також звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1., в якому просила стягнути з ОСОБА_1. на її користь моральну шкоду 2000 грн. В обґрунтування якого зазначила, що 03.11.2012 року о 14.00 год., керуючи автомобілем ГАЗ-32213 СПЧ, р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_3 виїхав на нерегульоване перехрестя вулиць Башкирська - Вернадського. Маючи намір здійснювати рух по вул. Башкирська ОСОБА_3 оцінив дорожню обстановку, побачив що справа, по смузі якою він намір здійснити рух рухався автомобіль Москвич 412 зі швидкістю близько 60-70 км/год, враховуючи, що інша смуга була вільна, він вирішив здійснити маневр (поворот ліворуч) попередньо надавши рух автомобілю Москвич, який раптово змінив траєкторію руху, виїхав на зустрічну смугу і скоїв зіткнення з її автомобілем. Своїми діями ОСОБА_1. порушив вимоги п.2.3б, 11.2, 12.1 ПДР України, чим спричинив ДТП та завдав майнової шкоди у розмірі 9002,75 грн. Діями ОСОБА_1. їй було спричинено моральної шкоди, так як автомобіль належить їй, вона була позбавлена можливістю користуватися автомобілем.

Апеляційним судом Дніпропетровської області 10.06.2013 року було визнано винним ОСОБА_1. у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1. залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1. та ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_3 матеріальний збиток у розмірі 5002 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 500 грн., судові витрати 229,40 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_5. залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин справи, поставив питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового, яким просив задовольнити його позовні вимоги, відмовивши в задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1. зазначив, що судом першої інстанції не враховано висновки апеляційного суду Дніпропетровської області при розгляді справи про адміністративне правопорушення, яким зазначено, що оскільки суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не може вийти за межі протоколу про адміністративне правопорушення, тобто позбавлений можливості перекладати часткову вину на іншу особу - учасника пригоди, тому питання стосовно кваліфікації дій ОСОБА_3, який керував автомобілем ГАЗ д.н.з. НОМЕР_1 в провадженні залишається не вирішеним, проте може бути предметом розгляду в цивільній справі. Так, ОСОБА_1. вважає, що судом першої інстанції не було встановлено, чи знаходились в причинному зв'язку дії водія ОСОБА_3 ДТП, що сталась. В апеляційній скарзі також зазначено, що не є першкодою для покладення цивільно-правової відповідальності на особу у справах, де внаслідок винних дій обох водіїв завдано шкоди їх транспортним засобам, те, що лише один із водіїв притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Вважає, що ОСОБА_3 винний у скоєнні ДТП. Разом з тим, зазначив, що у відповідності до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Так, ОСОБА_1. вважає за можливе визначити ступінь вини учасників ДТП по 50відсотків. У зв'язку з чим вражає, що завдана йому матеріальна шкода, яка підлягає відшкодуванню становить 1790,12 грн. Між тим, приймаючи до уваги, що транспортний засіб, яким керував Алгаєв Р.І огли, застраховано в ПрАТ «СК «Лафорт» згідно полісу АВ/8586366, ОСОБА_1. вважає, що ПрАТ «СК «Лафорт» йна його користь має бути відшкодовано 1290,12 грн., а за рахунок ОСОБА_3 - відшкодовано розмір франшизи в сумі 500,00 грн. та вартість автотоварознавчого дослідження в сумі 650,00 грн.

При цьому вимогу щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_1. мотивує наступним чином. Так, транспортний засіб, яким керував сам ОСОБА_1. застраховано в ПрАТ «СК «Уніка», згідно полісу АВ/7991477. У зв'язку з чим на думку останнього, ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1. та ПрАТ «СК «Уніка», мав би пред'являти вимоги про стягнення завданої йому шкоди лише до страхової компанії.

В письмових запереченнях проти апеляційної скарги ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4. та ОСОБА_5., кожен окремо, посилаючись на законність та обгрунтованність оскаржуваного рішення, просили апеляційну скаргу як недоведену відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволені первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1. не доведено, що з вини ОСОБА_3 сталось ДТП.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на підставі довіреності з правом розпорядження від 24 червня 2010 року (а.с.11) володіє транспортним засобом «Москвич 412», 1974 року випуску, двигун НОМЕР_4, кузов НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_3, зареєстрований УВС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 12.12.1974 року.

Вказаний транспортний засіб застраховано згідно полісу № АВ/7991477 (а.с.129) в ПрАТ «СК «Уніка».

Фактичним володільцем транспортного засобу ГАЗ -32213 СПГ р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_3, оскільки керував ним на підставі на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 та посвідчення водія від 03.04.1996 року.

Вказаний транспортний засіб застраховано згідно полісу № АВ/8586366 (а.с.130) в Прат «СК «Лафорт».

03 листопада 2012 року о 14.35 год. в м. Кривому Розі на нерегульованому перехресті вулиць Вернадського та Башкірської водій ОСОБА_1. керуючи автомобілем Москвич 412 р.н. НОМЕР_3 по вул. Башкірській в напрямку вул. Вернадського відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував стану транспортного засобу, втратив контроль над рухом автомобіля з послідуючим заносом та виїздом на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з стоячим автомобілем ГАЗ -32213 СПГ р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія Алгаєва Р.І.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки. Пасажир автомобіля Москвич 412 д.н. НОМЕР_3 ОСОБА_8 1974 р.н. отримав тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Своїми діями ОСОБА_1. порушив вимоги п.2.3б, 12.1 ДДР України.

Апеляційним судом Дніпропетровської області 10 червня 2013 року було визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. (а.с.57-59 в справі про адміністративне правопорушення № 411/9854/12, відносно ОСОБА_1.)

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1. було визнано винним у вчиненні даного правопорушення.

Разом з тим, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не взято до уваги позицію апеляційного суду Дніпропетровської області, викладену у вказаній постанові, щодо обопільної вини обох учасників ДТП, зокрема необхідності вирішення питання стосовно кваліфікації дій ОСОБА_3, який керував автомобілем «ГАЗ» д/н НОМЕР_1.

Так, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції за клопотанням представника ОСОБА_1. було проведено авто технічне дослідження № 58/27-69 від 08 квітня 2015 року (т. 2 а.с.92-96), за висновками якої встановлено, що в діях водія ОСОБА_3, щодо керування автомобілем «ГАЗ-32213 СПГ» вбачається невідповідність вимогам п.п 10.1, 16.11 та вимогам дорожнього знака 2.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з ДТП.

Таким чином, з огляду на викладене, слід дійти висновку про наявність обопільної вини ОСОБА_1. та ОСОБА_3 в ДТП, що сталась 03 листопада 2012 року.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки , відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ч. 1 ст. 1188 ЦК України Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №8 від 01.03.2013 року шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов'язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов'язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

Для встановлення розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, за заявою ОСОБА_1. було проведено автотоварознавче дослідження, вартість проведення якого згідно квитанції №059948 (т.1 а.с.7) склала 650,00 грн. Тож оскільки вказане дослідження було здійснено до звернення з вказаним позовом до суду, ці витрати слід вважати майновою шкодою та у зв'язку з частковим задоволенням позову слід стягнути з ОСОБА_3.

Згідно висновку проведеного дослідження вартість майнової шкоди, завданої ОСОБА_3 становить 3580,24 грн. (т.1 а.с.21). Отже приймаючи до уваги обопільність вини сторін у вчиненому ДТП та з урахуванням розміру франшизи, що складає 500,00 грн., на користь ОСОБА_1. слід стягнути майнову шкоду з ПрАТ «СК «Лафорт» в розмірі 1290,12 грн. При цьому вартість франшизи в розмірі 500,00 грн. слід стягнути з ОСОБА_3.

Також для з'ясування питання щодо обопільності вини сторін в ДТП за рахунок ОСОБА_1. було проведено авто технічну експертизу, вартість якої склала 675,36 грн. (а.с.91), які також слід стягнути з ОСОБА_3.

В свою чергу, для встановлення розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, за заявою ОСОБА_5. було проведено автотоварознавче дослідження, вартість проведення якого згідно квитанції №059951 (т.1 а.с.79) склала 500,00 грн. Проте, оскільки згідно вказаної квитанції замовником та платником проведення автотоварознавчого дослідження є ОСОБА_5., вказані кошти не підлягають стягненню з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_3, про що останнім було заявлено в позовних вимогах, у зв'язку з тим, що він є неналежним позивачем в цій частині позову.

Згідно висновку проведеного дослідження вартість майнової шкоди, завданої ОСОБА_1. становить 9002,75 грн. (т.1 а.с.92), з яких 4000,00 грн. ПрАТ «СК «Уніка» вже відшкодувала раніше, що не заперечується сторонами по справі, отже не потребує додаткового доказування. Отже приймаючи до уваги обопільність вини сторін у вчиненому ДТП та з урахуванням розміру франшизи, що складає 500,00 грн., на користь ОСОБА_3 слід стягнути майнову шкоду з ПрАТ «СК «Уніка» в розмірі 2501,00 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, викладених в первісному та зустрічному позовах, вони не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено обопільність вини учасників ДТП.

У зв'язку з викладеним та приймаючи до уваги обопільність вини сторін у скоєному ДТП, на думку колегії суддів, частковому задоволенню підлягають як первісні позовні вимоги, так і зустрічні. Зокрема, слід стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Лафорт» на користь ОСОБА_1 1290,12 грн. на відшкодування майнової шкоди. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 1825,36 грн. з яких: 650,00 грн. вартість автотоварознавчого дослідження, 500 грн. розмір франшизи та 675,36 вартість автотехнічної експертизи.

Також, слід тягнути з Приватного акціонерного товариства «Уніка» на користь ОСОБА_3 2501,00 грн. на відшкодування майнової шкоди.

Рішення суду щодо позовних вимог ОСОБА_5. не оскаржувалось, у зв'язку з чим не переглядалось.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тож враховуючи досягнутого колегією суддів виснвоку про часткове задоволення апеляційної скарги та необхідності зміни рішення суду першої інстанції слід розподілити судові витрати. Зокрема, слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1. понесені останнім та документально підтверджені судові витрати в розмірі 209,80 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. А також стягнути з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 351,21 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 жовтня 2014 року - в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Лафорт» на користь ОСОБА_1 1290,12 грн. на відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 1825,36 грн. з яких: 650,00 грн. вартість автотоварознавчого дослідження, 500 грн. розмір франшизи та 675,36 вартість автотехнічної експертизи, а також судові витрати в розмірі 209,80 грн. за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції.

В задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Уніка» на користь ОСОБА_3 2501,00 грн. на відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 351,21 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

В задоволенні решти позову ОСОБА_3 відмовити

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: