Справа № 466/1260/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 червня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі : головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Ярема О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації м. Львова про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон

в с т а н о в и в

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без дозволу батька ОСОБА_2

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 05.08.2010 р. між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб ,від якого народилась дитина син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із відповідачем позивачка тривалий час проживає окремо. Відповідач відмовляється давати нотаріальні дозволи на виїзд дитини за кордон на відпочинок . Оскільки мати позивачки проживає в Італії, позивачка має намір поїхати з сином туди відпочивати і на деякий час залишити сина з бабцею , яка забезпечить внукові добрий відпочинок і всі умови для оздоровлення. Однак, проти цього відповідач заперечує, тому вимушена звертатись до суду і просить надати дозвіл на тимчасові виїзди за кордон дитині ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_1 або іншої уповноваженої нею особи без супроводу та згоди батька на термін до виповнення дитині віку 16 років.

У судовому засіданні позивачка ствердила свої вимоги та дала пояснення, аналогічні змісту позову.

Відповідач з позовом не погодився та пояснив, що не заперечує щодо цього, щоб син із матірю їздили відпочивати за кордон, однак були випадки, коли позивачка їхала а до своєї матері в Італію і там залишала дитину на кілька місяців, через що він не міг бачитись з сином. Окрім цього, син після таких поїздок часто хворіє.

Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської Ради у судове засідання не зявився, просить розглядати справу у його відсутності, в висновок органу опіки підтримує.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст..141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно ч.3 ст.313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995р. / в редакції Постанови КМУ від 25.10.2010 р./ передбачена можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків.

Свідоцтвом про народження дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, стверджується, що його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У висновку органу опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської Ради №36-1243 від 08.06.2015 р. зазначається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне дозволити тимчасовий виїзд за межі України дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері,ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , під час відпустки матері до 30 календарних днів у 2015 році у країни Шенгенської зони для відпочинку з сином з умовою повідомлення батька про час ,місце та дату виїзду за межі України за тиждень до виїзду.

Зясувавши обставини справи та відношення кожного із батьків до питання відпочинку дитини , суд вважає, що обмеження переліку країн лише Шенгенською зоною, як вказано у висновку органу опіки та піклування, є невірним , оскільки розвиток туристичного бізнесу та можливостей оздоровлення дітей на курортах світу є значно ширшим і Шенгенською зоною не обмежується.

Окрім цього, обмеження такого дозволи часовими рамками лише 2015 року ускладнює отримання процедури дозволу , поглиблює спір між батьками з цього приводу і спонукає позивачку щороку звертатись до суду із подібним позовом, отримавши перед цим кожен раз висновок органу опіки та піклування , що є явними бюрократичними перепонами, які порушують права самої дитини.

Відтак, суд вважає за необхідне при вирішенні спору не обмежувати просторові та часові рамки при наданні дозволу на виїзд.

Керуючись ст.ст.10, 62, 213-215, 218, 209 ЦПК України, ст. ст. 313 ЦК України, ст.141 СК України суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Дозволити тимчасові виїзди за кордон дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 30 /тридцяти/ днів щорічно на період дії виданого на ім.я дитини ОСОБА_3 проїзного документу у супроводі матері ОСОБА_1 без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд протягом десяти днів.

Суддя: ОСОБА_4