Справа № 466/1243/15-ц
У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Ковальчука О.І.

при секретарі Репета К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2,

у с т а н о в и в :

23 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою, в якій просить суд:

- визнати незаконним розрахунок заборгованості по аліментах в сумі 45964,97грн., складений 04.02.2015 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №46360491.

В обґрунтування вимог заявник скарги зазначив, що 09 лютого 2015 року він отримав розрахунок заборгованості по аліментах в сумі 45 964,97 грн., складений 04.02.2015 року державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 46360491 згідно з виконавчим листом, виданим 12.11.2008 року Шевченківським районним судом м. Львова.

Вважає, що оскаржуваний розрахунок підлягає скасуванню як неправомірний з наступних підстав.

У виконавчому листі чітко зазначається, що суд у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 вирішив стягувати з нього на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 01.10.2003 р. і до його повноліття.

Незаконність такого розрахунку державного виконавця полягає в тому, що він, складаючи цей розрахунок, не врахував того, що рішення суду, на підставі якого був виданий виконавчий лист, було ухвалене відповідно до норм діючого на той час Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року. Складаючи цей розрахунок, державний виконавець застосовував норми нині діючого Сімейного кодексу України, що суперечить чинному законодавству України та роз'ясненням Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в п. 1 якого зазначається, що норми Сімейного кодексу застосовуються до відносин, які виникли після 01.01.2004 року, а в п. 17 якого зазначається, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Крім того, як ст. 93 Кодексу про шлюб та сім'ю України, так і ст. 194 СК України не передбачають стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами за виконавчим листом більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання, а оскаржуваний розрахунок складений за період з жовтня 2003 року по грудень 2014 року.

Окрім цього, як вказує заявник, він постійно сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_5, що підтверджується наявними у нього квитанціями, копії яких надав державному виконавцю, хоч на даний час не працює і вважає, що заборгованості по аліментах на утримання сина ОСОБА_5 не має. На підставі вище наведеного заявник просить суд скаргу задовольнити.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримав повністю, зіславшись на викладені в ній доводи та просить дану скаргу задовольнити.

Державний виконавець Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2, розрахунок якого оскаржується, в судовому засіданні проти скарги заперечив, зазначивши про законність розрахунку по аліментах від 04.02.2015р.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 ОСОБА_6 проти скарги заперечила, покликаючись на обставини, які викладені в долученому до матеріалів справи письмовому запереченні.

Заслухавши пояснення представника заявника ОСОБА_7, державного виконавця Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_2, представника заінтересованої особи ОСОБА_3, зясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Положеннями п.1 ч.2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких, зокрема, віднесено виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення суду видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 01.10.2003 р. і до його повноліття.

Крім того, судом встановлено, що 09.02.2015 р. державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 складено розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_1 за період з 01.10.2003 року по 05.02.2015 року, згідно якого заборгованість по аліментах становить 45964, 97 грн.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Відповідно до ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Згідно ч.4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження.

У відповідності до ч.9 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, якщо заінтересована особа не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, вона має право оскаржити його дії до суду в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України.

З постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вбачається, що судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Окрім цього, з поданої заявником скарги вбачається, що між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 46360491.

Відповідно до положень розділу VII ЦПК України, то такий передбачає порядок судового контролю за виконанням судових рішень, а предметом скарги можуть бути лише процесуальні рішення, дії або бездіяльність державних виконавців. Оскільки предметом оскарження є саме розмір заборгованості по аліментах, нарахований державним виконавцем, з яким не погоджується боржник, по суті заперечує наявність заборгованості із сплати аліментів, то він вправі вернутися до суду з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. У той же час, виходячи з положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що ОСОБА_1 та його представником при зверненні до суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про необхідність перерахунку суми заборгованості по аліментам, яка була визначена державним виконавцем на підставі даних, що містилися у виконавчому провадженні з урахуванням положень ст. 74 закону України «Про виконавче провадження» , а відтак підстав для визнання незаконним розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_1 з доводів, викладених у скарзі, немає.

Оцінюючи дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 при складанні розрахунку заборгованості по аліментах в сумі 45964,97грн., складеного 04.02.2015 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №46360491, суд вважає, що він був складений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень (вчинення дії) та неупереджено.

За таких обставин суд приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 383, 384, 385, 386, 387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 відмовити у звязку з її безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з моменту її проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя

ОСОБА_8