Провадження № 2/520/897/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.,

при секретарі - Камінській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про визнання договору страхування недійсним, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (надалі ТДВ СК «Альфа-Гарант») звернулось до суду з позовною заявою та просить визнати поліс № АІ/0574790 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним, посилаючись на те, що 14 липня 2014 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було отримано від ОСОБА_1 повідомлення про ДТП, що сталося 12 липня 2014 року о 06 год. 45 хв. на автодорозі Одеса - Білгород-Дністровський, 36 км 430 м за участі транспортного засобу Мітсубіши, д/н НОМЕР_1, під керуванням останнього і транспортного засобу Вольцваген, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2. Зазначена ДТП сталася з вини ОСОБА_1, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2014 року. При цьому позивач зазначає, що відповідачем було надано копію поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № АІ/0574790, який не був реалізований позивачем. ТДВ СК «Альфа-Гарант» вказує, що чистий бланк поліса серії № АІ/0574790 було передано ОСОБА_3, начальнику управління страхування в м. Одесі та Одеській області та станом на 13 жовтня 2014 року за вказаним бланком не надходило жодної інформації про його реалізацію, як також не надходило за ним жодних грошових коштів в якості сплати страхового платежу, а тому позивач вимушений звернутися з позовом про визнання договору недійсним.

Представник позивача у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просить розглядати за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, якою просив відхилити позовні вимоги у повному обсязі, справу просить слухати у його відсутності. Також представником відповідача надано заперечення, яким він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки обставин для визнання договору недійсним згідно з вимогами законодавства немає та не доведеним є факт несплати відповідачем за страховим полісом.

Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 12 липня 2014 року о 06 год. 45 хв. на автодорозі Одеса - Білгород-Дністровський, 36 км. 430 м. за участі транспортного засобу Мітсубіши, д/нВН 7378 ЕМ, під керуванням ОСОБА_1 і транспортного засобу Вольцваген, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, сталася ДТП.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 30 липня 2014 року ОСОБА_1 було визначено винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Позивач зазначає, що бланк страхового полісу серії АІ/0574790 було передано ОСОБА_3, начальнику управління страхування в м. Одесі та Одеській області 23 квітня 2014 року за актом передачі полісів № АГ00290 та станом на 13 жовтня 2014 року за вказаним бланком не надходило жодної інформації про його реалізацію, як також не надходило за ним жодних грошових коштів в якості сплати страхового платежу.

Відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються загальними нормами параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», а також спеціальним законом «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Зобовязанням, згідно зі ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або ж необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 983 ЦК України договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором, це саме зазначено і в ст. 18 Закону України «Про страхування».

Позивачем зазначено, що юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобовязаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо страховий випадок відбувся. Також зазначено, що у випадку здійснення платежу готівкою, цей факт має підтверджуватися видачею встановленого законодавством розрахункового документа квитанції, касового чека тощо, при сплаті платежу у безготівковій формі договір набирає чинності з дати надходження коштів на рахунок страховика

Відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до ст. 204 ЦК України, існує презумпція правомірності правочину.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відносинах страхування є встановлені часом звичаї ділового обороту, за якими поліс не може бути виданий до моменту отримання страховим агентом сплати у рахунок страхового платежу. Крім того, питання передачі грошей страховим агентом є питанням внутрішніх взаємовідносин співробітників, у тому числі агентів, страховика.

Факт несплати за договором має бути доведений позивачем, оскільки поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі поліс) є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди стосовно істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена.

Крім того, при розгляді спорів про недійсність правочинів розмежовуються недійсні та неукладені правочини, тобто такі, в яких відсутні встановлені законодавством необхідні умови для їхнього укладення (наприклад, відсутня згода щодо всіх істотних умов, передбачених законодавством; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для укладення правочину потрібно його передати; не затверджено правочин вищим органом господарського товариства, якщо це передбачено в законі чи статуті товариства).

Наслідки недійсності правочину до неукладеного чи нечинного правочину не застосовуються, оскільки вимога про визнання правочину неукладеним чи нечинним не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК, відповідно, підстав для задоволення таких вимог немає. Крім того, визнання правочину недійсним встановлює його недійсність з моменту укладення, що у даній ситуації є неприйнятним взагалі.

У витягу з аналізу Верховного Суду України судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 рр.) зазначено, що договір страхування - це двосторонній, оплатний, строковий, консенсуальний договір. Консенсуальний договір - договір, який передбачає згоду сторін з усіх істотних умов. Таким чином, консенсуальні договори вважаються укладеними з моменту досягнення згоди сторін. Юридичного ж поняття чинності договору на відміну від укладеного договору не надано у нормативних актах.

Судом встановлено, що, страховий поліс підтверджує досягнення сторонами згоди стосовно істотних умов договору страхування, що свідчить про те, що договір є укладеним і набирає чинності з моменту його підписання.

ТДВ СК «Альфа Гарант» не доведено факту несплати ОСОБА_1 платежу за страховим договором, а оскільки згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, то позовні вимоги є необґрунтованими у випадку їх непідтвердженості.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Тобто недійсність зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти субєктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Проте умови, що зазначені у ст. 203 ЦК України, були додержані в момент вчинення правочину.

Питання сплати за договором є лише питанням виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, а це має значення лише для визначення наслідків можливої недійсності правочину, а не для самого визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 7 ЦК України, цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. У сфері відносин страхування загальноприйнятною є передача готівкових коштів агенту, який видає страховий поліс і у більшості випадків сплата страхового платежу відбувається саме таким чином: агент сплачує грошові кошти за клієнта.

Видача полісу свідчить про передачу грошей страховику чи його представнику (представникам) страхувальником, а також у даному випадку про те, що з моменту видачі агент бере на себе відповідальність сплатити страховий платіж. Страховий поліс ніколи не видають страхувальнику, який не сплатив грошей, «під чесне слово».

Діяльність страхових агентів в Україні регламентована постановою КМУ від 18 грудня 1996 р. № 1523 «Про порядок провадження діяльності страховими посередниками». Так, п. 2 вказаного порядку передбачено, що у разі коли договір страхування укладається при посередництві страхового агента, суб'єкти цивільно-правових відносин повинні дотримуватися, зокрема, таких вимог:

страховий агент, що отримує страхові платежі від страхувальників, зобов'язаний перерахувати ці кошти на рахунок страховика протягом двох робочих днів після отримання відповідних страхових платежів, а також оформити договір страхування не пізніше одного робочого дня з моменту отримання страхового платежу;

у разі несвоєчасного перерахування страховим агентом страхових платежів або порушення ним терміну оформлення договорів страхування без поважних причин страховик зобов'язаний призупинити дію агентської угоди не менше ніж на три місяці.

Таким чином, нормативно встановленим є те, що саме агент оформлює страховий платіж та є відповідальним за нього.

Таким чином, ТДВ СК «Альфа-Гарант» не проводився належний контроль діяльності страхового агента, що не впливає на права страхувальника за договором та не може слугувати причиною визнання договору страхування недійсним.

Крім того, судом встановлено, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатив страхове відшкодування на імя ОСОБА_2, який був учасником ДТП за участі ОСОБА_1, згідно з страховим актом ЦВ/14/0917 за договором страхування № АІ-0574790 від 23 травня 2014 року за платіжним дорученням № 10237, чим фактично підтвердив наявність чинного страхового полісу.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212,213,215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог товариству з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про визнання договору страхування недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Огренич І. В.