АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/6770/2015 Головуючий в 1 інстанції - Фролова І.В.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Болотова Є.В.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання кредитного договору недійсним, в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 5294-ф від 18 вересня 2006 року, що укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк».

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 18 вересня 2006 року між сторонами укладено Кредитний договір № 5294-ф, за умовами якого відповідач надав позивачеві споживчий кредит в сумі 21 000 доларів США строком до 15 вересня 2016 року з відсотковою ставкою в розмірі 14 % річних.

На думку позивача, укладений між сторонами кредитний договір суперечить приписам законодавства України з питань захисту прав споживача, зокрема, усупереч вимогам п. 4 ч. 1 ст. 4 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» так як позивачеві не було надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також договір містить дискримінаційні умови щодо споживача, так як надає банку право в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку та порушує принцип рівності сторін договору.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02.03.2015 в задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В скарзі вказував на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції не застосовано норми закону, які підлягали застосуванню. Зокрема, не застосовані приписи ряду норм Цивільного кодексу України, Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зазначив, що при укладенні Кредитного договору були порушені права позивача, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Зокрема, це право, встановлене п.4 ч. 1 ст. 4 та ч. 2 ст.11 «Про захист прав споживачів». Також вказував, що було порушене його право, встановлене ч. 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно справедливих умов кредитного договору, зокрема, щодо недопущення дискримінаційних стосовно споживача правил зміни відсоткової ставки. При цьому, ОСОБА_2 посилається на те, що банк в односторонньому порядку Кредитним договором (пункти 2.6., 2.6.1-2.6.3.) залишив за собою право в будь-який час в односторонньому порядку підвищувати процентну ставку. А також передбачив своє право, в разі незгоди Позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту.

До апеляційного суду позивач не з'явився. Про розгляд справи повідомлявся за зазначеною ним в апеляційній скарзі адресою.

Представник банку доводи скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 18 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Креді АгрікольБанк» укладено Кредитний договір № 5294-ф, за умовами якого відповідач надав позивачеві споживчий кредит в сумі 21 000 доларів США строком до 15 вересня 2016 року з відсотковою ставкою в розмірі 14 % річних.

Згідно п. 1.2 Кредитного договору кредит наданий для придбання будівельних матеріалів, меблі, оплати будівельних послуг з метою покращення житлових умов.

19 серпня 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Креді Агріколь Банк» укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору, яким, зокрема, строк користування кредитом було продовжено до 17 серпня 2034 року.

Зі спірного кредитного договору вбачається, що договір між сторонами підписаний , він містить всі суттєві умови, передбачені законом для договорів, які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладання договору та погодження відповідачем на укладання такого договору.

Кредитний договір №5294-ф від 18 вересня 2006 року, укладений між сторонами з дотриманням вимог закону, так як у відповідності до вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів. Таким чином, не є дискримінаційними та несправедливими умови банку, встановлені в п. 2.6., п. п. 2.6.1-2.6.3, п. п. 3.2.4, 3.2.5 спірного кредитного договору, зважаючи на те, що в даних пунктах договору прямо зазначені обставини, за умови виникнення яких може бути змінена процентна ставка та порядок її зміни, зазначені умови за яких може настати дострокове звернення тощо. Позивач з вказаними умовами також був ознайомлений, погодився з ними, в момент укладання договору про надання кредиту, жодних зауважень, заперечень (письмових чи усних) позивачем не заявлялося та, як наслідок, укладено договір в чинній редакції. Крім того, позивач сплачував кошти по вказаному зобов'язанню до лютого 2014 року, що вказує на прийняття ним умов договору.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок районного суду про безпідставність заявлених позовних вимог відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи скарги про недійсність умов договору, які передбачають право банку на збільшення відсоткової ставки, колегія не приймає, також і тому, що станом на дату укладення договору, були відсутні законодавчі норми, які забороняли банкам підвищувати відсоткову ставку. При цьому враховується, що за умовами договору сторони погодили, коли саме може бути підняття відсоткової ставки, а також настане обов'язок повертати достроково всю суму кредиту. Можливість дострокового повернення кредиту також закріплена і ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Представник банку в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що банк не піднімав відсоткову ставку, проте позивач все рівно не виконує свої зобов'язання за договором.

Обставини на які посилається позивач, як на підстави для задоволення апеляційної скарги, зокрема щодо неправильного застосування норм матеріального права, порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його доводи щодо порушенням судом вищезазначених норм при відмові у визнанні недійсним кредитного договору не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так Законом України «Про захист прав споживачів», а тому колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, дав належну оцінку доводам позивача та наданим доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: