справа №619/875/15-ц
провадження №2/619/709/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року Дергачівський районний суд

Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

при секретарі Ломановій І.А.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та про відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що підставою для звернення позивача до Дергачівського районного суду Харківської області з вищезазначеним позовом стало порушення позивача права на честь, гідність та ділову репутацію з боку гр. ОСОБА_3, що мало місце 06.02.2015 року у приміщенні Руськолозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.

ОСОБА_1 працює на посаді голови Руськолозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області з листопада 2010 року та по теперішній час.

06 лютого 2015 року близько 14 години позивач знаходився на своєму робочому місці - службовому кабінеті у приміщенні Руськолозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, що розташоване за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Руська Лозова вул. Лермонтова № 7.

В цей час, коли позивач займався своїми функціональними обов'язками, до службового кабінету увійшов місцевий мешканець с. Руська Лозова - ОСОБА_3, який на сьогодні також є чинним депутатом Руськолозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області VI скликання, який у формі грубого спілкування з позивачем, порушуючи норми чинного законодавства, а також норми чинних правил ведення офіційного діловодства в органах місцевого самоврядування в Україні в присутності працівників Руськолозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, почав вимагати від позивача надання останньому деяких копій рішень сільської ради VI скликання. На позивача неодноразові заперечення та зауваження останньому з приводу його грубої поведінки та дотримання при цьому вимог норм чинного законодавства про місцеве самоврядування в Україні, а також правил етики та спілкування, ОСОБА_3 жодним образом не звертав уваги, ігнорував позивача зауваження стосовно його брутальної поведінки та у грубій формі, цинічно підійшовши до позивача на близьку відстань, ігноруючи те, що в приміщенні службового кабінету позивача на той момент вже перебували вищезазначені позивачем працівники сільської ради, ігноруючи позивача вік, який значно перевищує вік самого ОСОБА_3, останній голосно, образливо висловився на позивача адресу обізвавши позивача «бидлом», чим завдав позивачу особисту образу в-першу чергу, як людині, а в-другу чергу, як посадовій особі органу місцевого самоврядування - голові сільської ради, принизивши позивача честь та гідність у присутності зазначених позивачем вище працівників сільської ради.

Також своїми діями ОСОБА_3 спричинив позивачу і моральну шкоду. Образа була нанесена в присутності працівників сільської ради, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є підлеглими позивача по роботі. Брутальна поведінка ОСОБА_3 відносно позивача викликала у позивача велике хвилювання, позивач постійно, починаючи з дня образи позивача ОСОБА_3, хвилюється з цього приводу, позивач втратив повноцінний сон, рівновагу, вимушений був приймати заспокійливі ліки, у позивача підвищився тиск. Крім того, на момент образи позивача ОСОБА_3, двері службового кабінету позивача були відкриті, у приміщенні сільської ради на той час перебували відвідувачі, які на думку позивача, також чули образи у бік позивача, що також підтверджує цинічну та брутальну поведінку ОСОБА_3

На момент агресивної та брутальної поведінки ОСОБА_3 та його образи на адресу позивача у приміщенні службового кабінету позивача працювала відеокамера, яка чітко зафіксувала всі зазначені позивачем вище дії з боку ОСОБА_3 у бік позивача. Відеокамера у позивача службовому кабінеті встановлена офіційно, у кабінеті та загалом у приміщенні сільської ради є інформаційні повідомлення про те, що у всьому приміщенні Руськолозівської сільської ради ведеться відіоспостереження виключно з міркувань безпеки.

Тому відеозапис, на якому зафіксовані протиправні дії, тобто агресивна, брутальна поведінка та образа на його адресу ОСОБА_3 до позивача, по-перше, як фізичної особи, а по-друге, як посадової особи, повинен враховуватись під час розгляду даної справи у суді, повинен відігрівати важливу роль для всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, мати статус доказу, як того передбачають норми ст. 57, 65 ЦПК України та відіграти важливу роль при прийнятті остаточного рішення по справі судом.

Крім того, ОСОБА_3 раніше неодноразово поширював відносно позивача, як посадової особи органу місцевого самоврядування, недостовірну інформацію, яка порочила позивача ділову репутацію, та як приклад цього, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24.11.2014 року зазначена позивачем вище інформація ОСОБА_3 відносно позивача визнавалась недостовірною та суд зобов'язував останнього спростувати цю неправдиву інформацію.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив задовольнити позов з підстав, які зазначені у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у позові відмовити, так як відсутні докази про те, що висловлювання «бидло» є образливим та таким, що принижує честь та гідність особи.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_1 працює на посаді голови Руськолозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області з листопада 2010 року та по теперішній час.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч. 4 ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Статтею 297 ЦК України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні визначитися з характером поширеної інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідальності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

У зв'язку з наведеним, суд вважає, що зазначені відомості про відповідача мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

Суд не може погодитися з тим, що відповідач навів особисті думки, образивши «бидлом» позивача, і що наміру ображати його не мав, використавши своє конституційне право на свободу думки і слова. Суд вважає, що висловлювання відповідача на адресу позивача «бидло», яке останній не заперечує, не можна розцінювати оціночним судженням, за яке ніби-то відповідач не може бути притягнутий до відповідальності.

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 23 ЦК України, а саме моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої та членів її сім'ї та в інших випадках.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи. Суд вважає, що позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні позивач не надав суду доказів на спричинення йому такої шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88 ЦПК України, ст. ст. 23, 297, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не пізніше наступного дня від дня набрання рішення у даній справі законної сили вибачитися перед ОСОБА_1 у присутності колектива Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області за допущене 06 лютого 2015 року образливе висловлювання «бидло».

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення апеляційної скарги через Дергачівський районний суд. Строк виготовлення мотивувальної частини рішення 08 червня 2015 року.

Суддя: Якименко Л.О.