Справа № 308/7710/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Бисага Т.Ю.,

суддів Дроботя В.В., Фазикош Г.В.,

при секретарі Рогач О.Я.

за участю представника ОСОБА_1, державного виконавця Сухан М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Сухан М.М. Міського відділу ДВС Ужгородського МРУЮ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Сухан М.М. Міського відділу ДВС Ужгородського МРУЮ - залишено без розгляду.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням представник за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, оскаржив вказану ухвалу, просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених вимог, посилаючись на порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, державного виконавця Сухан М.М., дослідивши матеріали справи, колегія суддів проходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 385 ЦПК України, передбачено строки звернення для звернення зі скаргою до суду, а саме у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

В мотивувальній частині рішення суддею зазначено, що згідно ч.4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після внесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органами, що ведуть державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Суддя припустила, що оскільки 10.06.2015 року постановою головного виконавця накладено арешт на кошти, визначені ухвалою про забезпечення, таким чином заявник (позивач) повинен був дізнатися про порушення своїх прав чи свобод не пізніше 12.06.2015 року, виходячи зі змісту ч.4 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження».

Однак такий висновок суду є помилковим, оскільки ч.4 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено строк надсилання постанови виконавця сторонам по справі, а не фактичний момент отримання такої постанови.

Крім того, державним виконавцем, всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», не було надіслано постанови про накладення арешту від 10.06.2015 року заявнику.

Твердження суду про початок відліку строку на подання скарги з 12.06.2015 року є хибним та ґрунтується на припущеннях, що не відповідає ст.213 ЦПК України.

В оскаржуваній ухвалі суду суддею зазначено, що п.6 листа ВССУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» , що якщо зі скарги вбачається, коли заявник дізнався про порушення свого права, і при цьому скарга подана з порушенням встановленого строку та відсутнє клопотання про поновлення цього строку, суддя, має право залишити скаргу без розгляду на стадії відкриття провадження по справі.

Однак, в даному випадку зі скарги не вбачається коли саме заявник дізнався або порушення свого права, про що саме і суддею зазначено в абз.7 оскаржуваної ухвали.

Суддею не враховано, що у відповідності до того ж п. 6 Листа ВССУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» зазначено, що якщо зі скарги чітко вбачається, що пропущений строк звернення до суду, то суд може залишити скаргу без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки скарги й зазначити з посиланням на відповідні докази: дату, коли йому стало відомо про порушення свого права чи свободи. Суд у судовому розгляді може зясувати зазначене питання з відповідним рішенням: залишити скаргу без розгляду у звязку з пропущенням строку на оскарження та відсутність клопотання про його поновлення або розглянути скаргу по суті, якщо буде встановлено, що строк не пропущено.

Згідно ст. 307 ч.2 п.4 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.307, 311, 314 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: