печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4736/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Котко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_2 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Президента України ОСОБА_2 про захист честі, гідності, просив визнати недостовірною і такою, що принижує честь та гідність, завдає душевних страждань ОСОБА_1 інформацію, поширену Президентом України ОСОБА_2 у публічному виступі на засіданні Кабінету Міністрів України ІНФОРМАЦІЯ_1 наступного змісту: «Почата потужна кампанія, інформаційна війна проти України з спробою зірвати мобілізацію. До цього були долучені журналісти, так звані журналісти, громадські діячі, так звані громадські діячі, які на сьогоднішній день є такою самою загрозою, як і ворог на фронті. І боротися з ними ми будемо так само ефективно... На сьогоднішній день уже взято за одне місце 19 активних критиків мобілізації. За моїм дорученням СБУ буде продовжувати цю роботу надалі... Жодного відношення до демократії ця антидержавна діяльність, до свободи слова не має» та зобов'язати Президента України ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію про критиків мобілізації, журналістів та громадських діячів, зокрема ОСОБА_1, у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме, шляхом публічного виступу на найближчому, після набрання рішенням суду законної сили, засіданні Кабінету Міністрів України наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ! Я, Президент України ОСОБА_2, заявляю, що поширена мною на засіданні Кабінету Міністрів України ІНФОРМАЦІЯ_1 інформація про критиків мобілізації, журналістів та громадських діячів, зокрема ОСОБА_1, такого змісту, що: почата потужна кампанія, інформаційна війна проти України з спробою зірвати мобілізацію, до цього були долучені журналісти, так звані журналісти, громадські діячі, так звані громадські діячі, які на сьогоднішній день є такою самою загрозою, як і ворог на фронті, і боротися з ними ми будемо так само ефективно; на сьогоднішній день уже взято за одне місце 19 активних критиків мобілізації, за моїм дорученням СБУ буде продовжувати цю роботу надалі; жодного відношення до демократії ця антидержавна діяльність, до свободи слова не має - така інформація є неправдивою і недостовірною». Стягнути з Президента України ОСОБА_2 на його користь завдану моральну шкоду у сумі 25000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що поширена у такий спосіб відповідачем інформація принижує гідність позивача, бо глибокі переконання позивача оголошені небезпечними та злочинними, ображає і принижує особисту, в тому числі професійну честь позивача як журналіста і громадського діяча, який активно критикує мобілізацію, призов, мілітаризм на сторінках газети «Правдошукач», у публічних виступах в інституціях громадянського суспільства, а також поширенням оскаржуваної інформації у публічному виступі відповідач дезінформував суспільство і спонукав невизначене коло приватних та посадових осіб, в тому числі співробітників Служби безпеки України, до незаконної помсти позивачу за правомірну критику мобілізації, і відповідач також залякував всіх критиків мобілізації переслідуванням з боку спецслужб, в тому числі завдав душевних страждань позивачу шляхом такого залякування, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав та справедливою сатисфакцією.

В судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення. Зазначила, що інформація, висловлена 11.02.2015р. Президентом України ОСОБА_2 висловлено ним як посадовою особою під час виконання своїх службових обов'язків щодо інформування населення про проведення заходів з часткової мобілізації населення. Висловлена ним інформація безпосередньо позивача не стосувалася, оскільки не містила його прізвище, ім'я та по батькові. Вказана інформація, на думку представника відповідача, є оціночним судженням, а тому не підлягає спростуванню.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що під час розширеного засідання Кабінету Міністрів України 11.02.2015р. відповідачем Президентом України ОСОБА_2 під час його публічного виступу, була поширена інформація такого змісту:«Почата потужна кампанія, інформаційна війна проти України з спробою зірвати мобілізацію. До цього були долучені журналісти, так звані журналісти, громадські діячі, так звані громадські діячі, які на сьогоднішній день є такою самою загрозою, як і ворог на фронті. І боротися з ними ми будемо так само ефективно... На сьогоднішній день уже взято за одне місце 19 активних критиків мобілізації. За моїм дорученням СБУ буде продовжувати цю роботу надалі... Жодного відношення до демократії ця антидержавна діяльність, до свободи слова не має»

Вбачається, що на засіданні Кабінету Міністрів України 11.02.2015р. розглядалось питання з приводу ситуації, яка склалась при проведення в регіонах заходів з часткової мобілізації На вказаному засіданні також надавались доручення МВС і СБУ активізувати роботу щодо виявлення посадових осіб, зокрема місцевих органів виконавчої влади, які своїми діями зривають виконання мобілізаційних завдань та притягнення таких осіб до передбаченої законодавством відповідальності (а.с.60 ) та відповідач піддав критиці потужну інформаційну кампанію з метою зірвати мобілізацію.

При цьому, суд розцінює, висловлювання Президента України ОСОБА_2 за своїм змістом як порівняння.

Порівняння - це метод наукового дослідження, пізнання дійсності, покликаний встановити спільні й відмінні ознаки між процесами, явищами, об'єктами. За допомогою вказаного методу виявляються якісні та кількісні характеристики предметів, явищ і процесів.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Тому, інформація, яку просить спростувати позивач, не є фактичними твердженнями, а оціночними судженнями.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій ; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки інформацію, висловлену відповідачем, не можна перевірити на наявність фактичних тверджень. Така інформація містить оціночні судження та не стосується безпосередньо позивача, оскільки вона не містить посилань на нього.

Згідно з ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не доведено, що висловлена інформація відповідачем є недостовірною, порушує його особисті немайнові права, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди .

На підставі ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір позивачем йому не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 297, 299, 277 ЦК України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», та ст.ст. 10, 15, 88, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_2 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Печерський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.