Справа № 216/8830/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Філатова К.Б.

за участю :

секретаря : Бондарєва Є.С.

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача Блізнюкової Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що з квітня 2000 року вона без реєстрації проживає в АДРЕСА_1, в якому почала проживати зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_5, якій знайшов цей будинок та пояснив їй, що власники будинку померли, але він домовився з людьми, які мають відношення до будинку про те, що вони заселяться, а документи будуть оформлені пізніше. З ким саме домовлявся її цивільний чоловік, їй невідомо. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті вона хотіла оформити будинок на себе, але не знайшла нікого з його власників. В 2009 році вона зверталася до виконавчого комітету Криворізької міської ради із заявою про придбання будинку у власність. Їй було повідомлено, що власником домоволодіння є ОСОБА_6, після смерті якої ніхто із заявою про прийняття спадщини не звертався. Вважає, що добросовісно заволодівши і користуючись домоволодінням з 2000 року до часу звернення до суду із цією позовною заявою, вона набула право на це домоволодіння за набувальною давністю. Просить винести рішення, якім визнати за нею право власності на домоволодіння.

Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що за даними виконкому будинок АДРЕСА_1 має власника. Ніяких даних про те, що власник будинку помер у виконкому немає, у звязку із чим виконком не має можливості звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Будинок АДРЕСА_1 багато років відключений від світла, опалення, води, є напівзруйнованим та непридатним для проживання в ньому, в цьому будинку неодноразово збиралися безхатченки.

Позивачка в судовому засіданні не заперечувала, що в той час, коли вона користувалася домоволодінням, в ньому безпідставно селилися безхатченки.

Вислухавши позивачку, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в судовому засіданні показали, що позивачка жила в спірному будинку. На якій підставі вона в ньому жила, пояснити не можуть. Ці самі свідки пояснили, що в цьому домоволодінні неодноразово селилися і жили безхатченки, а також те, що газ, світло, вода в будинку відключені, і будинок поступово руйнується.

Те, що будинок відключений від газу, світла та води зафіксовано в акті квартального комітету (а.с. 52).

Згідно відповіді виконкому від 4 грудня 1999 року на звернення позивачки до виконкому власником спірного домоволодіння є ОСОБА_6, після смерті якої спадкоємців не виявлено (а.с. 43).

Згідно довідці КБТІ від 21.10.2014 року спірне домоволодіння зареєстровано на праві приватної власності на імя ОСОБА_10 на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом, виданого 26.09.2009 року (а.с. 64).

Судом оглядалася цивільна справа № 2-2076/2010 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на нерухоме майно, із якої вбачається, що 15.06.2010 року ОСОБА_11 зверталася з цим позовом та вказувала, що в червні 2009 року через знайомого зустрілася з власницею будинку ОСОБА_10, з якою домовилася про купівля його та у присутності свідків передала власниці 5000 доларів США, але для того, щоб її, ОСОБА_11, чоловік, з яким шлюбні відносини були розірвані, але формально вони продовжували перебувати у шлюбі, не міг претендувати на домоволодіння, вони оформили угоду купівлі-продажу, як довіреність на розпорядження будинком. Пізніше їй стало відомо, що ОСОБА_10 належить половина будинку. Просила визнати за нею право користування усім будинком (справа № 2-2076/2010 а.с. 5-6).

Згідно доданому до вищевказаної справи реєстру прав власності від 24.06.2009 року і витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі власником спірного домоволодіння була ОСОБА_12 (справа № 2-2076/2010 а.с. 8, 9).

Згідно рішенню Центрально-Міського районного суду від 13 серпня 2009 року за заявою ОСОБА_10 встановлювалося місце відкриття спадщини, якою було саме спірне домоволодіння (справа № 2-2076/2010 а.с. 10-11).

15 липня 2010 року було винесено ухвалу про повергнення заяви позивачеві на підставі ст. ст. 119, 121 ЦПК України (справа № 2-2076/2010 а.с. 20).

15 липня 2010 року ОСОБА_11 зверталася до суду із заявою про надання їй копії ухвали суду та вказувала місцем свого проживання саме спірне домоволодіння (справа № 2-2076/2010 а.с. 21).

Таким чином, в той час, коли, згідно позовній заяві, позивачка вже відкрито володіла спірним домоволодінням, зовсім інші люди оформлювали на це домоволодіння своє право власності та вирішували питання із зовсім іншими людьми про відчуження спірного домоволодіння. Вказуючи, що саме вони живуть в спірному домоволодінні, покупці домоволодіння ніяким чином не звертали уваги на проживання в ньому без будь-яких документів її, позивачки.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобовязана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Таким чином, якщо власниця спірного домоволодіння дійсно померла, і спадщину після її смерті ніхто не прийняв, право власності на неї після додержання вказаної в законі процедури має територіальна громада, яка у даному конкретному випадку до цього часу не поставлена до відома про смерть власника будинку, тому не має даних, що будинок є відумерлою спадщиною і не має можливості скористатися своїм правом на отримання у свою власність відумерлої спадщини, але не позбавлена права зробити це, маючи данні про смерть власника.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суд вважає, що відкрите та безперервне володіння нерухомим майном протягом 10 років позивачкою не доведено, оскільки вже в 2009-2010 році існував спір з приводу цього майна між іншими людьми, які про володіння цім майном позивачкою в своєму спорі майже не упоминали, а можливо і не знали про неї.

Та обставина, що згідно наявним документам і показанням самої позивачки домоволодіння руйнується, стоїть без опалення, води і світла спростовує твердження позивачки про добросовісне заволодіння і безперервне (добросовісне) володіння майном, оскільки володіння майном передбачає підтримку його в належному стані, догляд за ним.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 131, 212, 218 ЦПК України, ст. 344, 1277 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в позові відмовити..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу протягом 10 днів з дня отримання повного рішення.

Головуючий суддя Філатов К.Б.