АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустріним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору за апеляційними скаргами ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2, та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Власенком АртемомОлександровичем, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 15 березня 2006 року зі сплати відсотків за період з 23 грудня 2009 року по 23 грудня 2014 року у розмірі 10 180,32 грн

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач 15 березня 2006 року отримав кредит у розмірі 3 301,88 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушує умови укладеного договору, у наслідок чого за відповідачем наявна заборгованість зі сплати відсотків за період з 23 грудня 2009 року по 23 грудня 2014 року у розмірі 10 180,32 грн.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору №GNH4KP50630206 від 15 березня 2006 року, а також зобов'язати відповідача припинити нарахування відсотків та штрафних санкцій за договором, списати його боргові зобов'язання або закрити договір та сплатити на його користь 10 000 грн моральної компенсації.

Обґрунтовуючи свої вимоги, відповідач зазначав, що у день підписання заяви він не отримав грошей і товару, а на наступний день написав заяву про відмову від кредиту, додатків до договору він не підписував, а товар придбав за власні кошти.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам щодо визнання кредитного договору №GNH4KP50630206 від 15 березня 2006 року.

У апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Власенко А.О. просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором зі сплати відсотків та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам щодо наявності правових підстав для задоволення позову в цій частині.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачем 15 березня 2006 року було укладено договір про надання банківських послуг шляхом отримання позивачем особисто від відповідача письмового підтвердження про приєднання до умов договору, підписаного відповідачем, яким є заява відповідача №DNH4KP50630206.

Підписанням заяви відповідач підтвердив ознайомлення та згоду з умовами договору, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, встановленими банком.

Умовами договору передбачено зобов'язання відповідача здійснювати погашення заборгованості по кредиту, відсотках та оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору

З огляду на вказані положення закону, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов'язку позичальника повернути грошові кошти.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Таким чином, встановивши, що банк не перерахував грошових коштів на поточний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі ТОВ «Фламенко», відповідно до умов, визначених в заяві відповідача №DNH4KP50630206, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову, а відтак - доводи апеляційної скарги представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ВласенкоА.О. в цій частині є безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов'язком для виконання сторонами.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки ОСОБА_1 не зазначено підстав визначених ст. ст. 215, 203 ЦК України для визнання кредитного договору №GNH4KP50630206 від 15 березня 2006 року недійсним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15 березня 2006 року підписував заяву №DNH4KP50630206, а не №GNH4KP50630206 від 15 березня 2006 року.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, що підставою для визнання кредитного договору недійсним є встановлення факту не перерахування позивачем грошових коштів є безпідставними, оскільки невиконання умов договору про перерахування коштів не може бути підставою для визнання його недійсним, таке може тягти за собою його розірвання або покладення обов'язку з виконання зобов'язання.

Оскільки правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, а з обставинами, на які посилалась ОСОБА_1 закон не пов'язує можливість визнання угод недійсними, тому колегія судів погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частині.

Інші доводи апеляційних скарг є аналогічними доводам, що викладені ними на обґрунтування позовних заяв, вони були предметом розгляду суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини, що мають значення для даної справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Власенком Артемом Олександровичем, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді