Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/3186/15-ц

Провадження № 2/126/1026/2015

"29" жовтня 2015 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Жарун А. П.

секретар Чернявська О. В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Бершадської районної державної адміністрації , за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відділу освіти Бершадської районної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Позов мотивує тим, що 15.08.1986 року на підставі наказу №233 від 12.08.1986 року її було прийнято на посаду вчителя початкових класів Баланівської середньої школи, 01.09.1995 року переведено на посаду заступника директора по виховній роботі цієї ж школи. 01 вересня 2015 року за наказом № 158-к її було звільнено з вказаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, звільнення за угодою сторін. Вважає даний наказ протиправним і звільнення з роботи незаконним виходячи із наступного. Стверджує, що має безперервний стаж роботи педагогічного працівника більше 25 років. Працюючи вчителем Баланівської ЗОШ нею сумлінно і якісно виконувалися професійні обов"язки вчителя, передбачені Законом України "Про освіту" та Посадовими інструкціями вчителя. За час роботи в школі не було здійснено жодних дій , які стали підставою для дисциплінарного провадження, а також дій, що потягли за собою втрату довіри з боку колег чи батьків учнів. Після переведення на посаду заступника директора школи по виховній роботі вона продовжувала здійснювати педагогічну діяльність і виконувати функції вчителя.

31 серпня 2015 року її було запрошено на нараду у відділ освіти Бершадської РДА з приводу скарги, поданої батьківським комітетом учнів школи. Під час розгляду вимог батьківського комітету, головою якого є її дочка ОСОБА_6, виникла конфліктна ситуація, внаслідок чого нею була написана заява про звільнення з посади заступника директора по виховній роботі.

Підписуючи заяву про звільнення з посади заступника директора по виховній роботі вона не мала наміру припинити трудові правовідносини педагогічного працівника, її дії були спрямовані лише на припинення обов"язків заступника директора по виховній роботі у зв"язку з ситуацією, що виникла.

Відсутність наміру припинити трудові правовідносини підтверджується також і тим, що 01 вересня 2015 року вона приступила до виконання своїх безпосередніх обов"язків у школі, нею були здійсненні усі заходи з проведення свята Першого дзвоника у школі. Цього ж дня, після завершення святкових заходів директор школи поставив до відома, що її звільнено не тільки з посади заступника директора по виховній роботі , а також з посади вчителя на підставі п.1 ст. 36 КУпАП за згодою сторін. Після цього їй було вручено трудову книжку в якій міститься запис про її звільнення з посади заступника директора по виховній роботі з 01.09.2015 року.

Вважає таке звільнення незаконним, а тому просить визнати незаконним і скасувати наказ № 158-к від 31.08.2015 року про її звільнення на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України , за угодою сторін, поновити її на посаді вчителя Баланівської ОСОБА_7 ступеня з 31 серпня 2015 року, стягнути з відділу освіти Бершадської районної державної адміністрації на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Позивачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги уточнила просить поновити її на посаді заступника директора по виховній роботі Баланівської ЗОШ, просить позов задовольнити повністю.

Представник позивача за дорученням ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні позов підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просить позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, стверджують, що позивачка звільнена правомірно, оскільки була подана заява про звільнення від 31.08.2015 року , яка погоджена директором Баланівської ЗОШ І-ІІ ст. Позивачку було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. У разі звільнення за згодою сторін законодавство не містить обмежень щодо строку повідомлення та наявності поважних причин для припинення трудових відносин у більш короткий строк . Таким чином за п.1 ст. 36 КЗпПУ якщо працівник не вказав дату звільнення, але вказана дата подання заяви, безстроковий трудовий договір може бути припинено у будь-який строк на розсуд керівника установи. Ініціатором звільнення була позивачка шляхом подання роботодавцеві (відповідачеві) відповідної заяви, тобто виявлено волю і бажання на звільнення. При цьому у відділі освіти було оформлено наказ про звільнення за згодою сторін. Звільнення працівника за згодою сторін дає йому право отримувати у центрі зайнятості за місцем проживання допомогу по безробіттю , починаючи з 8-го дня. Посилання позивачки , що вона бажала звільнитися лише з посади заступника директора, та бажала залишитися на посаді вчителя є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 91 Наказу Міністерства освіти України від 15.04.1993 року № 102 позивач мала право вести викладацьку роботу в Баланівській школи, однак залишитися на посаді вчителя не могла, оскільки з даної посади була звільнена шляхом переведення на посаду заступника директора по виховній роботі відповідно до наказу по Баланівській середній школі № 81 від 28.08.1995 року. Просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки позивачка сама виявила бажання звільнитися і її звільнення відбулося відповідно до чинного законодавства. Просить в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_5 дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 15.08.1986 року на підставі наказу № 233 від 12.08.1986 року ОСОБА_4 було прийнято на посаду вчительки початкових класів Баланівської середньої школи, що підтверджується копією наказу № 233 від 12.08.1986 року .

01.09.1995 року на підставі наказу № 61 від 28.08.1995 року ОСОБА_4 було переведено з вчительки 1-4кл. на посаду заступника директора по виховній роботі, що підтверджується копією наказу № 61 від 28.08.1995 року.

Після переведення на посаду заступника директора школи по виховній роботі позивачка ОСОБА_4 продовжувала здійснювати педагогічну діяльність і виконувати функції вчителя, що не оспорюється відповідачем, третьою особою та підтверджується витягом з наказу № 82 від 29.05.2015 року Баланівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів про попереднє навантаження педпрацівників на 2015-2016 н.р.

Позивачка ОСОБА_4 стверджує, що 31 серпня 2015 року її було запрошено на нараду у відділ освіти Бершадської РДА з приводу скарги, поданої батьківським комітетом учнів школи. Під час розгляду вимог батьківського комітету, головою якого є її дочка ОСОБА_6, виникла конфліктна ситуація, внаслідок чого нею була написана заява про звільнення з посади заступника директора по виховній роботі.

Судом встановлено, що наказом № 158-к ОСОБА_4, заступника директора з виховної роботи Баланівської ОСОБА_7 ступенів було звільнено з роботи 31.08.2015 року, за згодою сторін, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується ксерокопією наказу № 158-к від 31.08.2015 року.

Позивачка ОСОБА_4 стверджує, що підписуючи заяву про звільнення з посади заступника директора по виховній роботі вона не мала наміру припинити трудові правовідносини педагогічного працівника, її дії були спрямовані лише на припинення обов"язків заступника директора по виховній роботі у зв"язку з ситуацією, що виникла, перебуваючи у стресовому стані.

Відповідно до пункту 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору може бути угода сторін.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 роз'яснено, що в разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 ст.36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП).

Підствою для звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП є узгоджена домовленість сторін про припинення трудового договору, звільнення працівника за угодою сторін не можливе, якщо у однієї із сторін відсутня воля (спрямованість дій) і бажання припинити трудові правовідносини, якщо вона не дає згоди на припинення трудового договору за цим пунктом, а також у разі відсутності домовленості про дату звільнення. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення.

В ході судового слідства судом встановлено, що фактична домовленість між позивачем і відповідачем про звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України досягнута не була. Вказане випливає з того, що сторонами не було узгоджено дату звільнення, що вбачається з копії заяви позивачки ОСОБА_4 від 31.08.2015 року, крім того 01.09.2015 року позивачка приступила до виконання своїх безпосередніх обов"язків у школі, нею були здійсненні усі заходи з проведення свята Першого дзвоника у школі, що також свідчить про відсутність її волі і бажання припинити трудові відносини.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_4 відбулося з порушенням п. 1 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із чим вона підлягає поновленню на роботі.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Відповідно до довідки про середню заробітну плату № 380 від 19.10.2015 року, розмір заробітної плати ОСОБА_4 в липні місяці 2015 року становив - 3529,35грн., у серпні 3340,33 грн.

Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 року №100.Згідно абзацу 3 п.2 цього Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, крім того абз.4 даного пункту визначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Таким чином заробітна плата за останніх два місяці складала 6869,68 грн., кількість робочих днів у липні 2015 року складає 23 дні , а у серпні 2015 року -19 днів, що разом 42 робочих днів .

Так середньоденний заробіток складає : 6869,68 / 42 = 163,54 грн.

За період з моменту звільнення (31.08.2015 року) до дати судового засідання пройшло 44 робочих дні .

Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу на день судового засідання складає 163.54 х 44 = 7195,76 грн.

П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяні фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб;

Ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачем не надано суду об'єктивних доказів завдання їй моральних страждань (шкоди), оскільки вона самостійно написала заяву про звільнення, а також недоказаним є причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача та моральними стражданнями позивача.

Тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.2 та п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Відповідно до вимог статей 88 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 23, 36, 235 ч.2, 237-1 КЗпП України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 233 від 31.08.2015 року про звільнення ОСОБА_4 на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

Поновити ОСОБА_4 на посаді заступника директора по виховній роботі Баланівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів.

Стягнути з відділу освіти Бершадської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу з 31.08.2015 року по 29.10.2015 року в розмірі 7195 (сім тисяч сто дев'яносто п'ять) гривень 76 коп.

Стягнути з відділу освіти Бершадської районної державної адміністрації 487,20 грн. судового збору, на користь УДКСУ у Бершадському районі , , банк одержувач ГУДКСУ у Вінницькій області м. Вінниця, р/р 0041, МФО 802015, КЕКД 22030001.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту одержання копії рішення.

Суддя А. П. Жарун