УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до прокуратури Приморського району м. Одеси, прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою заступника прокурора Одеської області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до прокуратури Приморського району м. Одеси, прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтувала тим, що посадові особи прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси в порушення ст. 214 КК України не розглянули її заяву від 25 вересня 2013 року про скоєння злочину і не зареєстрували її в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР). Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2013 року скарга ОСОБА_6 на неправомірні дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси з цього приводу була задоволена.

Позивач стверджує, що неправомірною бездіяльністю посадових осіб прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси їй заподіяна майнова шкода в розмірі 124 грн, пов'язана із забезпеченням її явки до суду при розгляді заяви про неправому бездіяльність відповідачів, а також моральна шкода, яку позивач оцінила в 50 тис. грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області за рахунок коштів прокуратури Одеської області, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області за рахунок коштів прокуратури Приморського району м. Одеси, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 62 грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Стягнуто з прокуратури Приморського району м. Одеси на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 62 грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Стягнуто з прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 120 грн, у рівних частках з кожного.

В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Одеської області просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити у справі нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2013 року встановлено, що 25 вересня 2013 року ОСОБА_6 звернулась із заявою на ім'я прокурора Одеської області про скоєння кримінальних правопорушень посадовими особами Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 356, 367, 383 КК України.

Вказана заява була зареєстрована в прокуратурі Одеської області та направлена до прокуратури Приморського району м. Одеси для розгляду.

Вищезазначеної ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2013 року задоволена скарга ОСОБА_6 на неправомірні дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси, які порушили вимоги ст. 214 КПК України, не розглянувши заяву протягом 24 годин та не зареєструвавши її в ЄРДР.

Ухвалюючи у справі судове рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області за рахунок коштів прокуратури Одеської області та за рахунок коштів прокуратури Приморського району м. Одеси, шляхом списання коштів з єдиних казначейських рахунків на користь позивача в рахунок компенсації моральних збитків, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено підстави позову в цій частині. При визначенні розміру моральних збитків, які в даному випадку повинні відшкодовуватись на загальних підставах (ст. ст. 1166, 1167 ЦК України), судом першої інстанції було враховано характер немайнових втрат, характер і обсягу страждань позивача та враховано засади розумності, виваженості та справедливості.

Щодо вимог про відшкодування матеріальних збитків, пов'язаних із забезпеченням явки до суду, то районний суд встановив, що такі витрати відносяться до судових витрат у іншій справі, а тому дане питання не може бути вирішено в рамках даного спору. Крім того, ЦПК України не передбачає можливості компенсувати стороні витрат, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, що заподіяна шкода в даному випадку повинна відшкодовуватись на загальних підставах оскільки позивачеві заподіяна шкода внаслідок іншої, ніж передбачено в ч. ч. 1-5 ст. 1176 ЦК України, незаконної дії та бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси.

Висновки апеляційного суду про обґрунтованість позову в частині вимог про відшкодування матеріальних збитків ґрунтуються на наступному.

Визначаючи характер та суму майнової шкоди в розмірі 124 грн, ОСОБА_6 посилалась на те, що 124 грн вона витратила із свого бюджету на прибуття до Приморського районного суду м. Одеси по справі, розглянутої за її скаргою в порядку КПК України і по якій слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2013 року постановлена ухвала про задоволення її скарги.

Витрати на суму 124 грн підтверджені оригіналами квитанцій ( а. с. 13).

Відповідно до ст. 118 КПК України витрати, пов'язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження відносяться до процесуальних витрат.

Згідно ч. 1 ст. 121 КПК України витрати, пов'язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження - це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, представника потерпілого, пов'язані із переїздом до іншого населеного пункту, наймання житла, виплатою добових, а також втрачений заробіток чи витрати у зв'язку із відривом від звичайних занять.

Справа за скаргою ОСОБА_6 на неправомірні дії посадових осіб прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси розглядалась слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси в порядку параграфу 1 глави 26 КПК України (ст. ст. 303-308 КПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України ОСОБА_6 мала статус заявника, який оскаржує бездіяльність посадових осіб прокуратури по невнесенню її заяви про кримінальне провадження до ЄРДР.

За правилами ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Оскільки відомості, викладені в заяві ОСОБА_6 про кримінальний злочин, не були внесені до ЄРДР, досудове розслідування не розпочиналось, то вона не мала статусу осіб, зазначених в ст. 121 КПК України, які мають право на стягнення процесуальних витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, тобто при розгляді її скарги Приморським судом м. Одеси вона не могла ставити питання про стягнення понесених нею витрат в сумі 124 грн.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд встановив, що висновок суду першої інстанції про те, що 124 грн є судовими витратами по іншій справі, є помилковим.

Судова колегія визнала такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області щодо безпідставного стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь позивача компенсації моральної шкоди в сумі 1 тис. грн ( 500 грн + 500 грн).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не зазначала Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області як відповідача, який винен в заподіянні їй майнової та моральної шкоди, а пред'явила позов до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області як до організації, яка повинна списати стягнуті судом кошти із рахунків прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси.

Майнова шкода та компенсація моральної шкода повинна бути стягнута з винних осіб, якими є прокуратура Одеської області та прокуратура Приморського району м. Одеси.

Згідно зі ст. 121 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящими.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про прокуратуру» Генеральна прокуратура України та підпорядковані їй прокуратури є юридичними особами і мають свою печатку з зображенням Державного герба України.

Оскільки прокуратура Одеської області та прокуратура Приморського району м. Одеси є самостійними юридичним особами, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями, шкода повинна відшкодовуватись за рахунок коштів прокуратури Одеської області та прокуратури приморського району м. Одеси.

Крім того, законодавством не передбачено, що відшкодування шкоди, завданої фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень здійснюється з єдиного казначейського рахунку, який належить Державній казначейській службі України.

Наявність рахунків прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси та списання з них стягнутих судом коштів має встановлюватись державним виконавцем в разі примусового виконання рішення суду, або добровільного перераховуватись відповідачами.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції про стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь ОСОБА_6 компенсації моральної шкоди в сумі 1 тис. грн є помилковим.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду, що неправомірними діями посадових осіб прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси заподіяно позивачу моральну шкодо і розмір компенсації моральної шкоди в загальній сумі 1 тис. грн, відповідає тяжкості страждань позивача.

Питання щодо розподілу судових витрат у даній справі вирішено апеляційним судом з урахуванням норм ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи те, що наявні в матеріалах справи документи та доводи, викладені в касаційній скарзі, висновків апеляційного суду про доведеність і обґрунтованість позову в задоволеній апеляційним судом його частині не спростовують, керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська