Справа № 354/321/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2456/2015
Головуючий у 1 інстанції Гандзюк Д. М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів: Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Лілія Василівна про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яремчанського міського суду від 05 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Яремчанського міського суду від 05 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Л. В. про визнання заповіту недійсним - відмовлено.

Скасовано вжитий захід забезпечення позову ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23.05.2014 року у виді заборони державному нотаріусу Яремчанської міської державної нотаріальної контори видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що заповіт посвідчений від імені ОСОБА_6 є недійсним, оскільки протягом останніх років свого життя вона перебувала в неприязних стосунках з відповідачем, хворіла та переживала стреси через хворобу. Неодноразово при цьому зазначала, що на випадок своєї смерті бажає залишити все своє майно йому (позивачу) та племінникам. Більше того, оспорюваний заповіт містить виправлення в даті його складання, а отже особа , яка повністю розуміла значення своїх дій, і яка в голос прочитала заповіт і бажала зробити розпорядження на випадок своєї смерті, ніколи не підписала б в серпні місяці заповіт датований липнем.

Також апелянт вказує на те, що під час розгляду справи судом досліджувався тільки дублікат заповіту, а не його оригінал. Судом також безпідставно відмовлено в призначенні судової почеркознавчої експертизи.

З цих підстав, рішення суд першої інстанції. апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги підтримав з тих же мотивів, що зазначені у апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 та його представник доводи апеляційної скарги не визнали, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, доводи представника, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає, до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 оспорює заповіт ОСОБА_6, посвідчений 14.08.2013 року, приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Могилевич Л.В., згідно з яким ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_3 Судом також вірно встановлено, що заповіту датованого 19.07.2013 року не існує, натомість є посвідчений від імені ОСОБА_6 заповіт 14.08.2013 року і зареєстрований в реєстрі за номером 2027. У вказаному заповіті справді містяться виправлення у даті складання заповіту, про що нотаріусом у відповідності до вимог закону здійснено відповідне застереження.

Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_2, як підставу його недійсності вказував на те, що ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У зв'язку з цим слід зазначити наступне. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, для встановлення психічного стану спадкодавця ОСОБА_6 на момент складання заповіту, за клопотанням позивача у справі було призначено та проведено судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 13.08.2015 року №142, психічними розладами ОСОБА_6 під час складання та посвідчення заповіту не страждала, і станом на 14.08.2013 року могла повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із змісту ст.ст. 57, 66 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Висновок експерта може бути лише одним з доказів, що не має переваги над іншими доказами.

Виходячи із наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що оспорюваний сторонами заповіт посвідчений без порушення вимог чинного цивільного законодавства. Жодних інших доказів, які б підтверджували, що зміст заповіту не відповідає волі заповідача, ні в суді першої інстанції, ні в засіданні апеляційного суду апелянт не надав.

Слід також зазначити, що під час розгляду справи апеляційним судом, сам ОСОБА_2 визнав, що як брат спадкодавця він може бути спадкоємцем другої черги за законом.

В той же час апелянт не заперечує, що на час своєї смерті ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 і останній, як спадкоємець першої черги мав би переважне право і у випадку спадкування за законом, оскільки вимог про усунення від спадкування ним до ОСОБА_3 не заявлялося, як і не було вимог про зміну черговості одержання права на спадкування.

Що ж стосується посилання апелянта, на те, що суд безпідставно відмовив в призначенні судово-почеркознавчої експертизи, а відтак і не дав можливості змінити підстави позовних вимог, то такі є безпідставними, та не приймаються судом до уваги.

Так, згідно ч.2 ст.31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що розгляд справи по суті розпочинається доповіддю головуючого про зміст заявлених вимог та про визнання сторонами певних обставин під час попереднього судового засідання, після чого з'ясовується, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду. Зміна підстав або предмет позову можлива лише до початку розгляду судом справи по суті, тобто до того моменту, коли суд почне проголошувати позовну заяву. Заява, подана після початку розгляду справи по суті, залишається без розгляду і повертається позивачеві.

Як вбачається ж журналу судового засідання, клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи було заявлене ОСОБА_2 вже під час судового розгляду справи, що є порушенням вимог чинного цивільно-процесуального законодавства. А тому,суд обгрунтовано відмовив в задоволенні вказаного клопотання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни з мотивів зазначених апелянтом, немає.

Керуючись ст.,ст. 307; 308, 313- 315; 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яремчанського міського суду від 05 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський