Справа № 161/3560/15-ц
Провадження № 2/161/1761/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 червня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі : головуючого - судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Поліщук Д.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, Управління державної міграційної служби України у Волинській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, Управління державної міграційної служби України у Волинській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зобовязання вчинити дії.

В обгрунтування своїх вимог вказують, що їм належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1, в якій станом на день звернення до суду зареєстрований неповнолітній ОСОБА_5 на виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_5 є членом сімї бувших власників спірної квартири, він втратив право користування спірною квартирою, а відповідно і право на реєстрацію в спірній квартирі, як похідного права від права на користування житлом, після припинення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спірну квартиру, оскільки право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Покликаючись на те, що реєстрація ОСОБА_5 порушує їх права власності на нерухоме майно, перешкоджає їм належним чином користуватися та розпоряджатися квартирою, просили визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою № 14 по вул.Стрілецькій,33 в місті Луцьку, зобовязати Управління державної міграційної служби України у Волинській області зняти ОСОБА_5 з реєстрації у вказаній квартирі та стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в їх користь судові витрати по справі.

12.06.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали письмову заяву, в якій просили позовні вимоги в частині зобовязання Управління Державної міграційної служби у Волинській області зняти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 залишити без розгляду.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині зобовязання Управління Державної міграційної службу у Волинській області зняти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 залишено без розгляду.

Представник позивачів ОСОБА_6 надала суду заяву про розгляд справи у її відусутності. Просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

За згодою представника позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3, яка ними була придбана 15.03.2012 року на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна, і 03.04.2012 року зареєстровано право власності у встановленому законом порядку у КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації».

Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб, протоколом проведення прилюдних торів від 15.03.2012 року, актом проведення прилюдних торгів від 26.03.2012 року, свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 28.03.2012 року, витягом про державну реєстрацію прав від 03.04.2012 року (а.с.5-9).

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом.

Таким чином, з 03.04.2012 року (з моменту державної реєстрації) позивачі є власниками квартири АДРЕСА_3 на підставі правомірного правочину, відповідно до вимог ст.328 ЦК України. Дана обставина також підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.11.2012 року, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18.01.2013 року, рішенням Луцького міськрайонного суду від 08.07.2013 року, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 05.08.2013 року (а.с.10-19).

В квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, будинковою книгою (а.с.20-22).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року (справа №803/1458/14), яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 року, визнано протиправною відмову Луцького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області у скасуванні зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4. Зобовязано Управління Державної міграційної служби України у Волинській області скасувати зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4, проведеного Сектором у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Луцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області 27.04.2012 року(а.с.23-25).

З повідомлення Управління Державної міграційної служби у Волинській області від 05.06.2015 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_5 зареєстрований в спірній квартирі з 27.03.2015 року, на виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року (а.с.71).

Згідно ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання або місця перебування особи це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст.ст. 319 ч.1, 321 ч.1, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно з якими власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч.1 ст. 405 ЦК України та ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником, а якщо такої угоди не було укладено, то - нарівні з власником.

Аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Отже, право члена сім'ї власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власності особи на це приміщення. Тому у разі припинення права власності втрачається і право користування житлом члена сім'ї власника.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 17.07.2007 року спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Дана обставина підтверджується Договором купівлі-продажу від 17.07.2007 року, рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.12.2012 року, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 21.01.2013 року (а.с. 26-32).

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_5 були зареєстровані в спірній квартирі з 27.05.2008 року. Після продажу спірної квартири з прилюдних торгів, ОСОБА_4 за власною заявою знявся з реєстрації в спірній квартирі 30.03.2012 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 27.04.2012 року. Дана обставина підтверджується будинковою книгою (а.с.30-32).

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 року та Верховний Суд України в постанові від 16.01.2012 року.

З 15.03.2012 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 втратили право власності на спірну квартиру, тобто є бувшими її власниками.

Оскільки неповнолітній ОСОБА_5 є членом сімї бувших власників спірної квартири, він втратив право користування спірною квартирою, після припинення права власності його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Відповідачі не є членами сім'ї нового власника, між сторонами відсутня угода про користування ними спірним жилим приміщенням. Будучи зареєстрованим у квартирі, проти чого нові власники заперечують, відповідач ОСОБА_5 порушує їх права та законні інтереси. Створювані ним перешкоди полягають у тому, що реєстрація ОСОБА_5 у квартирі позбавляє позивачів, як власників, можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, зокрема, вони несуть додаткові безпідставні витрати по оплаті комунальних послуг за ОСОБА_5, позбавлені можливості оформити субсидії на оплату житлово-комунальних послуг тощо.

За змістом ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України право вибору способу захисту свого порушеного права має позивач. Тому незалежно від тривалості фактичного не проживання у спірній квартирі одного з відповідачів неповнолітнього ОСОБА_5, який є зареєстрованим у квартирі, нові власники квартири можуть вимагати в судовому порядку визнання його таким, що втратив право користування цим об'єктом нерухомості у зв'язку із припиненням права власності на нього особи, членом сім'ї якої він був.

Аналізуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що неповнолітнього ОСОБА_5 слід визнати таким, що втратив право користування квартирою №14 в будинку №33 по вулиці Стрілецькій в місті Луцьку, оскільки у випадку зміни власника квартири закон не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника.

На підставі ст.88 ЦПК України суд приходить до висновку також, що з відповідачів слід стягнути по 121,80 грн. судових витрат в користь позивача ОСОБА_1, оскільки саме вона сплатила 243,60 грн. судового збору при подачі позовної заяви до суду, що стверджується відповідною квитанцією.

На підставі ст.ст.319 ч.1, 321 ч.1, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 60, 213, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою №14 в будинку №33 по вулиці Стрілецькій в місті Луцьку.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 121,80 грн. (сто двадцять одна грн.80 коп.) судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 121,80 грн. (сто двадцять одна грн.80 коп.) судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк