Справа № 569/3352/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області

під головуванням судді - Галінської В.В.

при секретарі - Райковській О.К.

з участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим та визнання недійсними правочинів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просила визнати поруку за договором поруки №733/025-СП7-3 від 05 червня 2008 року припиненою та недійсними додаткові угоди

.

Пунктом 5.2 зазначеного договору поруки передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 ЗУ "Про третейські суди" домовилися про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею ... Постійно діючого Третейського суу при Асоціації українських банків

.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 цього Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Таким чином, пункт 5.2 договору поруки є третейським застереженням, тобто договором про передачу спору на вирішення до третейського суду.

Умови договору поруки не містять посилання на те, що спори та розбіжності, що виникають з договору підлягають вирішенню шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди - в судах загальної юрисдикції в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Також звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_3 не заявляла вимогу про визнання третейської угоди недійсною, наявність якої є обов'язковою передумовою для передачі спору на розгляд до третейського суду.

18 травня 2015 року, до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, представником відповідача було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 статті 130 ЦПК України, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України також передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення справи в суді.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Разом з тим пред'явлення позову до суду, за наявності такого договору, не дає підстав для повернення заяви чи відмови у відкритті провадження у справі (статті 121, 122 ЦПК), за винятком передбаченого пунктом 6 частини першої статті 207 ЦПК обов'язку суду залишити заяву без розгляду, якщо від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі заперечення проти вирішення спору в суді.

Таким чином, наявність договору між сторонами про передачу справи на розгляд третейського суду не перешкоджає його розгляду у суді, але лише за умови, що обидві сторони на це погоджуються, у противному разі заява залишається без розгляду. Але якщо сторони так і не звернуться до третейського суду, то вони за спільної згоди можуть повторно звернутися до суду.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року, у справі у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України, щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір, у сфері цивільних і господарських правовідносин, може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Отже угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду є конституційним правом, яке не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Враховуючи те, що між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду, який міститься в договорі поруки у вигляді третейського застереження, та відповідач подав заперечення проти вирішення справи в суді, тому позов слід залишити без розгляду.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим та визнання недійсними правочинів - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя -