Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Оніпко О.В., Василевич В.С.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки "Альянс Україна" на рішення Дубенського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року в справі за позовом Кредитної спілки "Альянс Україна" до ОСОБА_1 про стягнення суми кредиту, процентів за користування кредитом і неустойки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року Кредитній спілці "Альянс Україна" (далі - КС "Альянс Україна") відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення суми кредиту, процентів за користування кредитом і неустойки.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач фактично покликався на порушення судом норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про хибність висновків суду щодо застосування позовної давності до спірних відносин, а також неврахування умов кредитного договору №29-02/08 КД від 21 лютого 2008 року. Зокрема, п. 9.5 цього договору передбачає позовну давність тривалістю у п'ять років. Оскільки останній платіж позичальником було вчинено 26 травня 2011 року, тому вважав, що підстав для відмови в позові за спливом позовної давності у суду не було.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову повністю.

Іншими особами рішення не оскаржувалося.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем позовної давності, встановленої для звернення з позовом до суду, про застосування якої заявив відповідача, а тому відмовив у задоволенні вимог про стягнення заборгованості.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2008 року між КС "Альянс Україна" і відповідачем укладено договір кредиту №29-02/08КД, за умовами якого позивач надав на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а ОСОБА_1 отримала 5 000 гривень кредитних коштів, зобов'язавшись повернути кредит та сплатити 0, 1918 процентів за день плюс 1 відсоток від суми кредиту за користування ним до 21 лютого 2010 року.

Сторонами обумовлено, що погашення кредиту здійснюватиметься щомісячно до 25 числа кожного місяця, а кредит повертається рівними частинами у розмірі 208, 33 гривень.

Своєчасне повернення позичальником кредитних коштів забезпечено неустойкою (а.с. 3-4, зв.).

ОСОБА_1 під час виконання кредитних зобов'язань допущено їх порушення, внаслідок чого станом на 25 лютого 2015 року заборгованість склала 20 661, 65 гривень, з яких: 2 677, 59 гривень - сума неповернутого тіла кредиту за договором; 8 210, 86 гривень - сума процентів за користування кредитом; 9 773, 20 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання зі сплати боргу (а.с. 7).

Вважаючи, що неналежним виконанням кредитних зобов'язань порушено право кредитодавця на повернення йому кредитних коштів з нарахованими процентами, у лютому 2015 року КС "Альянс Україна" звернулася до суду з вимогою стягнути з відповідача 20 661, 65 гривень сукупної заборгованості.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правильно встановивши розмір спірної заборгованості та обґрунтованість матеріально-правових підстав для задоволення позову, суд першої інстанції помилково застосував при вирішенні справи строк загальної позовної давності, тобто тривалістю у три роки, в зв'язку з чим відмовив у позові.

Між тим, пункт 9.5 кредитного договору №29-02/08КД від 21 лютого 2008 року передбачає, що до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується позовна давність тривалістю у п'ять років.

Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

На а.с. 6-6, зв. міститься розрахунок платежів ОСОБА_1 за кредитом.

Як убачається, останній платіж на виконання кредитного договору нею було сплачено поза межами встановленого договором строку, а саме 26 травня 2011 року.

Цю обставину не заперечує і відповідач.

Частина перша ст. 264 ЦК України вказує, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Оскільки при пред'явленні позову до суду п'ятирічний строк позовної давності позивачем пропущений не був, тому в суду першої інстанції не було підстав для застосування ст. 267 ЦК України щодо наслідків його спливу і відмову з цих міркувань в позові.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Розмір заборгованості ОСОБА_1 не оспорюється.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, через що з відповідача слід стягнути на користь КС "Альянс Україна" 20 661, 65 гривень, з яких: 2 677, 59 гривень - сума неповернутого тіла кредиту за договором; 8 210, 86 гривень - сума процентів за користування кредитом; 9 773, 20 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання зі сплати боргу.

Викладені ОСОБА_1 у запереченнях на апеляційну скаргу доводи щодо застосування правил ч. 3 ст. 551 ЦК України і зменшення у зв'язку з цим розміру неустойки на увагу не заслуговують.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки в місцевому суді таких вимог відповідачем не заявлялося, тому її доводи про це не ґрунтуються на процесуальному законі.

Не можна погодитися і з запереченнями про застосування річного строку позовної давності до стягнення неустойки, позаяк до спірних правовідносин за кредитним договором застосовується позовна давність тривалістю у п'ять років (а.с. 4).

Так само необґрунтованими є і покликання про відсутність договору, яким збільшено позовну давність, адже застереження про цей факт, що міститься в тексті кредитного договору, якраз підтверджує наявність договірної умови - про збільшення позовної давності.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 365, 40 гривень судового збору (243, 60 гривень за звернення з позовом + 121, 80 гривень за подання апеляційної скарги).

Підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового - про задоволення позову відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530, 614 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки "Альянс Україна" задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року скасувати.

Задовольнити позовні вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Кредитної спілки "Альянс Україна", р/р 8597 у філії АТ "Укрексімбанк" в м. Вінниці, МФО: 302429, , 20 661 (двадцять тисяч шістсот шістдесят одна) гривню 60 копійок заборгованості за кредитним договором і 365 (триста шістдесят п'ять) гривень 40 копійок судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: