АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи : Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, прокуратура Голосіївського району м. Києва, про визнання шлюбу недійсним у зв'язку із його фіктивністю, виключення відомостей про особу , як батька дитини з актового запису про народження ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, прокуратура Голосіївського району м. Києва, про визнання шлюбу недійсним, у зв'язку із його фіктивністю, виключення відомостей про особу, як про батька дитини, з актового запису про народження, закрито в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним, у зв'язку із його фіктивністю.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 30 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, недійсним у зв'язку із його фіктивністю.

В подальшому, у травні 2014 року позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила визнати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 30 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, недійсним у зв'язку із його фіктивністю; виключити відомості про особу ОСОБА_4, як про батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з актового запису № 953 від 12 липня 2007 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві.

В ході судового розгляду представником відповідача порушено питання про закриття провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, у зв'язку із його фіктивністю, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В обґрунтування заявленого клопотання представник відповідача посилався на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.08.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.11.2012 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним. Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду в січні 2011 року з вказаним позовом, ОСОБА_7 посилаючись на ч. 1 та ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України, зазначала, що ОСОБА_2 не мала наміру створювати сім'ю з батьком позивача ОСОБА_2 та набувати прав і обов'язків подружжя, що свідчить про фіктивність шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_1 на укладення шлюбу, у зв'язку із наявністю психічних порушень та нездатністю усвідомлювати значення своїх дій на момент укладення шлюбу, що також свідчить про недійсність укладеного шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 та її представник категорично заперечували проти закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання недійсним шлюбу, у зв'язку із його фіктивністю. В обґрунтування заперечень зазначили про те, що у січні 2011 року до суду ОСОБА_1 подано позов про визнання недійсним шлюбу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на підставі ч. 1 ст. 40 Сімейного кодексу України, у зв'язку із тим, що на момент укладення шлюбу ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. У даній справі позовні вимоги заявлено на підставі ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України, у зв'язку з фіктивністю шлюбу, а тому відсутні передбачені законом підстави для закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним, у зв'язку із його фіктивністю, суд виходив з наступного.

Судом встановлено, що 18 січня 2011 року ОСОБА_7 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, в якому просила на підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 30.12.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила про те, що вважає шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним фіктивним з двох підстав: по-перше, на момент укладення шлюбу ОСОБА_3 знаходився в хворобливому стані, який не давав йому можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; по-друге, ОСОБА_2 при укладенні шлюбу з ОСОБА_3 не мала наміру створити родину та набувати права і обов'язки подружжя.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.08.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2012 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02.08.2012 року, в ході розгляду цивільної справи № 2-2026/12 судом встановлено, що позивачем, обґрунтовуючи заявлений цивільний позов, посилаючись на недійсність та фіктивність укладення шлюбу, не надано жодного належного та допустимого доказу, передбаченого ст. 57 ЦПК України, в підтвердження того, що відповідач, тобто ОСОБА_2, при реєстрації шлюбу не мала наміру створити сім'ю і мати шлюбні стосунки, а намагалась набути лише певні юридичні права, не пов'язані з шлюбом.Таким чином, з наведеного вбачається, що судом в ході розгляду цивільної справи № 2-2026/12 встановлювались, досліджувались та перевірялись,в тому числі і обставини, на які ОСОБА_1 посилається в обґрунтування позовних вимог у даному судовому провадженні, зокрема, щодо фіктивності шлюбу, укладеного між ОСОБА_3, та ОСОБА_2 з тих підстав, що ОСОБА_2, при реєстрації шлюбу не мала наміру створити сім'ю і мати шлюбні стосунки, а намагалась набути лише певні юридичні права, не пов'язані з шлюбом.

Суд першої інстанції критично поставився до доводів позивача ОСОБА_1 з приводу того, що вона на вимогу суду уточнила підстави звернення до суду з позовом у цивільній справі № 2-2026/12, надавши суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що підставою звернення до суду з позовом у 2011 році є ч. 1 ст. 40 Сімейного кодексу України, внаслідок того, що на момент укладення шлюбу ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки такі пояснення ОСОБА_1 у судовому засіданні спростовуються матеріалами цивільної справи № 2-2026/12.

Крім цього, суд зазначив, що Голосіївським районним судом м. Києва досліджувались обставини, на які позивач ОСОБА_1 посилалась в обґрунтування позову, як на підставу задоволення позову на підставі ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України, що знайшло відображення у мотивувальній частині судового рішення.

З підстав наведеного, суд вважав достовірно встановленим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02.08.2012 року, постановленим у цивільній справі № 2-2026/12, вирішено по суті спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили 28.11.2012 року за результатами перегляду останнього Апеляційним судом м. Києва.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позовуабо укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позивачем в 2011 році подавався позов до Голосіївського районного суду міста Києва до ОСОБА_2 про визнання недійсним шлюбу, укладеного ОСОБА_2 з батьком позивача на підставі того, що на період укладення шлюбу батько не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, тобто правовою підставою при зверненні до суду був абзац 2 ч.1 ст.40 Сімейного кодексу України.

В подальшому, після проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, в задоволенні позову позивачці було відмовлено.

В листопаді 2013 року позивач звернулась з позовом про визнання шлюбу недійсним у зв'язку з його фіктивністю, тобто з інших підстав, а саме ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України, згідно якої шлюб визнається недійним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Позивач зазначила, що зареєструвавши фіктивний шлюб з її батьком, будучи на четвертому місяці вагітності, без наміру створити сім'ю, виходячи із своїх корисливих цілей, не проживаючи з батьком однією сім'єю та народивши дитину, яка не є кровно рідною, відповідачка порушила її майнові та немайнові права.

Позивач посилається на те, що в 2011 році вона зазначила, на вимогу суду, правову підставу - ч. 1 ст.40 Сімейного кодексу України, так як вважала що страждаючи на тяжке психічне захворювання її батько в силу стану свого здоров'я не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

На думку колегії суддів висновок суду про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним у зв'язку із його фіктивністю до розгляду справи по суті є передчасним, оскільки відповідно до п. 2. ч.1 ст. 205 ЦПК України підставою закриття провадження у справі є набрання законної сили рішення суду, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів вважає, що саме підстави позову не вбачається можливим встановити у даній справі до розгляду справи по суті позовних вимог.

Таким чином, судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значенням для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

З підстав наведеного, ухвала суду підлягає скасуванню як постановлена передчасно з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,304,307,311,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2015 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: