Єдиний унікальний номер: 448/1323/14-ц
Провадження № 2/448/13/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16.06.2015 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Стецика Я.Є.,

при секретарі - Власюк М.Б.,

з участю:позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

24.09.2014р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що його дружині - ОСОБА_5 на праві приватної власності належить земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_1 і яка є огородженою по всьому периметру, де він з дружиною здійснюють підприємницьку діяльність. На частині цієї земельної ділянки, яка також була загородженою, він займався вирощуванням 48 штук курей породи «бройлер», які придбав у лютому 2015року.

Вказує, що по сусідству з їхньою земельною ділянкою межує земельна ділянка відповідачки ОСОБА_3, де вона здійснює підприємницьку діяльність. Земельна ділянка відповідачки є огородженою по всьому периметру і остання в охоронних цілях використовує собак, в тому числі собаку породи «алабай» (середньоазіатська вівчарка).

Стверджує, що 12.08.2014р. на його земельну ділянку проникла собака породи «алабай», що належить відповідачці, яка погризла усіх його курей. Про вказаний інцидент повідомив Мостиський РВ ГУ МВС України у Львівській області та чоловіка відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_6, котрий прибув на місце події (місце загибелі курей), оглянув таке та погодився відшкодувати заподіяну собакою шкоду, але згодом почав уникати відшкодування збитків.

Вважає, що розмір заподіяної йому матеріальної шкоди становить 9600 гривень, виходячи із вартості однієї курки у 200 гривень (48 х 200 = 9600). Такий розмір визначений ним із урахуванням ваги однієї курки (4,5 кг, з яких 4 кг. - м'яса та 0,5кг. - відходи), віку (6 місяців), породи (м'ясна - бройлер), вартості 1 кг. м'яса (50грн.) та кількості знищених курей (48 шт.).

Також вказує, що у зв'язку із вказаними подіями переніс важкий нервовий та психологічний стрес, оскільки курей купував та вирощував особисто для себе та своєї сім'ї, а в результаті - змушений задовольняти продуктові потреби сім'ї не власною домашньою курятиною. Розмір моральної шкоди оцінює у 2000 гривень.

З огляду на наведені обставини, просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_3 в його користь 9600 гривень майнової шкоди та 2000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати по справі.

Вимоги позивачем та його представником підтримано в судовому засіданні.

Крім того, позивач ОСОБА_1 пояснив, що 12.08.2014р. близько 9год. ранку до нього зателефонували працівники підприємства, які орендують у нього (позивача) складські приміщення, та повідомили, що на його (позивача) територію проникла собака породи «алабай» та погризла усіх курей. Коли приїхав на місце події, то побачив, що усі його кури були мертвими, а собаки на той час вже не було. За його викликом на місце події прибула слідчо-оперативна група, яка вчиняла відповідні дії (проводила огляд території, фотозйомку, опитування очевидців тощо). Разом з працівниками міліції займався пошуками собаки, що погризла курей і виявили таку саме на території відповідачки ОСОБА_3 На той час собака породи «алабай» вже була у вольєрі. Близько 18 год. цього ж дня в присутності свідка ОСОБА_7 мав розмову з ОСОБА_6, який, оглянувши місце події, висловив незадоволення роботою своїх «сторожів» та визнав той факт, що це саме його собака «алабай» погризла курей, погодився добровільно відшкодувати заподіяну собакою шкоду. Пізніше, того ж таки дня ОСОБА_6 з власної ініціативи займався вивозом і захороненням мертвих курей. Для цього останній надав свій вантажний автомобіль, його (ОСОБА_6) працівники завантажували курей на даний автомобіль, за допомогою його (ОСОБА_6.) екскаватора викопали яму на власній території, де і закопали ці кури. Однак, визнавши факт заподіяння шкоди його ж собакою, в подальшому ОСОБА_6 почав уникати зустрічі з ним, не відповідав на його (позивача) телефонні дзвінки та не відшкодував завданої шкоди по теперішній час, тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили, покликаючись на те, що позивачем не доведено обставин у підтвердження своїх позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а його доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які не можуть братися до уваги. Зокрема позивачем не надано прямих доказів того, що саме собака відповідачки ОСОБА_3 знищила курей позивача, не надано жодного доказу в підтвердження кількості знищених курей, їх ваги, породи, причини смерті тощо. Також жодним доказом позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 12.08.2014 року близько 08.00 год. на територію господарства ОСОБА_1- позивача у справі, що знаходиться по АДРЕСА_1 проникла собака відповідачки ОСОБА_3, породи «алабай» (середньоазіатська вівчарка), яка погризла та спричинила загибель курей-бройлерів у кількості 48 штук, що належали позивачу.

Дані обставини встановлені в ході досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000557 від 12.08.2014року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України.

Постановою слідчого СВ Мостиського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_8 від 26.08.2014року зазначене кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України.

Як вбачається зі змісту зазначеної постанови, приймаючи таке рішення слідчий виходив з того, що в діянні власника собаки відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.194 КК України, так як сума завданих збитків, з якої наступає кримінальна відповідальність, повинна становити не менше 30450 гривень (121,80 х 250).

У відповідності до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до положень ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали, що вони працюють на підприємстві «Роше-Груп», яке орендує складські приміщення у дружини позивача - ОСОБА_11, що розташовані по АДРЕСА_1. Коли 12.08.2014р. близько 9 год. ранку прийшли на роботу, то на території зауважили собаку породи «алабай», яка голосно гавкала та бігала біля курей, що там знаходились, які на той час вже були мертвими. Згодом ця собака втекла з території в невідомому напрямку. Про дані обставини повідомили по телефону позивача ОСОБА_1 Пізніше приїхали працівники міліції, які оглядали територію, здійснювали фотозйомку тощо. Підтвердили те, що в подальшому разом із позивачем та працівниками міліції займались розшуком цієї собаки, яку згодом виявили у вольєрі на території господарства відповідачки, де остання здійснює підприємницьку діяльність і яке розташоване поруч з господарством позивача.

Аналогічними показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_8, працівників міліції Мостиського РВ ГУ МВС України у Львівській області, які у складі слідчо-оперативної групи виїжджали на місце події за даним фактом (телефонним повідомленням позивача щодо знищення його майна), а в подальшому займались разом з позивачем та свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пошуками собаки, що погризла курей позивача, яку виявили у вольєрі на території господарства відповідачки ОСОБА_3 Ця собака була упізнана саме свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_6, чоловік відповідачки ОСОБА_3, в судовому засіданні показав, що дійсно 12.08.2014р. мав розмову з позивачем ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди заподіяної внаслідок знищення курей собакою «алабай», де підтвердив, що відшкодує усі збитки якщо буде доведено, що це саме його (свідка) собака загризла курей позивача. Не заперечив того, що з використанням його (свідка) транспортного засобу та екскаватора вивіз мертві кури, і провів їх захоронення на території поблизу свого господарства, оскільки дійсно на той час вважав, що це міг бути його собака. Однак потім, поспілкувавшись зі своїми сторожами (свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16.), з яких мав намір стягнути збитки, прийшов до висновку, що це не його (свідка) собака «алабай» погризла курей позивача.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що при розмові, що відбулася 12.08.2014року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, останній говорив, що відшкодує ОСОБА_1 усі завдані збитки якщо буде доведено, що шкоду заподіяла саме собака відповідачки. В той же час даний свідок у своїх показах зазначив, що через два тижні після 12.08.2014року повторно мав розмову із ОСОБА_1 з даного приводу і був здивований чому ОСОБА_6 ще до того часу не відшкодував усіх збитків позивачу.

Свідок ОСОБА_16 у своїх показах в судовому засіданні підтвердив те, що 12.08.2014року працював сторожем на території підприємства ОСОБА_3. Цього ж дня близько 08.50 год. прийшов на роботу та прийняв зміну від іншого сторожа - ОСОБА_17 Стверджував, що собака породи «алабай» вже на той час знаходилася закритою у вольєрі та перебувала у спокійному стані. Близько 11год. на територію приїхали працівники міліції з позивачем та іншими людьми (свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10), які одразу ж направилися до вольєрів із собаками, однак йому нічого не пояснювали. Про ці обставини повідомив ОСОБА_6 по телефону.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що станом на 12.08.2014року працював сторожем у ПП «ОСОБА_3.». Так, 11.08.2014року о 20.00 год. вечора заступив на свою зміну, де пробув до 9год. ранку 12.08.2014р. Зазначив, що у власності ОСОБА_3 знаходяться дві собаки, одна з яких породи «алабай», а друга - «німецька вівчарка». Близько 23год. цього ж вечора випустив із вольєрів цих собак. Ствердив, що протягом його зміни жодних незвичайних подій не відбулося, собаки за межі території не втікали. Зранку 12.08.2014р. близько 08.45 год. його змінив другий сторож - ОСОБА_16.

Крім того, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 у своїх показах підтвердили, що за вказівкою ОСОБА_6 вони займалися вивезенням та захороненням мертвих курей. Зазначених курей вони завантажили на автомобіль ОСОБА_6 і вивезли з території позивача. Провели захоронення цих курей недалеко від території відповідачки за допомогою екскаватора останньої, викопавши відповідну яму.

Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_16 в частині їхніх тверджень, що собака породи «алабай», належний відповідачці ОСОБА_3, жодного разу не утікав за межі охоронюваної ними території, в тому числі і 12.08.2014року.

Оскільки зазначені свідки, як встановлено в судовому засіданні, працювали у ПП «ОСОБА_3.» без належного укладання з ними трудового договору, то суд розцінює дані ними показання (як суду так і своїм роботодавцям - подружжю ОСОБА_3) з метою уникнення відповідальності за завдану собакою майнову шкоду та виправдання як своєї, так і відповідачки неправомірної поведінки.

Оцінивши належним чином зазначені докази кожен окремо на їх достовірність і допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що саме собака породи «алабай», яка належить відповідачці ОСОБА_3, 12.08.2014року погризла курей позивача ОСОБА_1

Обставини щодо належності вищезазначених курей позивачу ОСОБА_1, а також те, що підприємство, що знаходиться по сусідству із територією ОСОБА_1, зареєстроване саме на відповідачку ОСОБА_3 та наявність на території даного підприємства собаки породи «алабай», - сторонами не оспорюється, а тому відповідно до ч.3 ст.60 та ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини доказуванню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 180 ЦК України тварини є особливим об'єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» право власності або інші речові права особи, яка утримує тварину, обмежені обов'язком дотримання норм і вимог цього Закону.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Відповідно до п.6 «г» «Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР», затверджених Міністерством охорони здоров'я УРСР, Міністерством житлово-комунального господарства УРСР та Мінсільгоспом УРСР 17.06.1980р. (чинних по даний час), власники собак зобов'язані тримати сторожових собак на прив'язі і спускати їх з прив'язі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі.

Згідно ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Так, загальновідомим є факт, що собака породи «алабай» відноситься до середньоазіатських вівчарок. В той же час вівчарки є найбільшою групою в категорії службових порід собак.

Як зазначається у ч. 1 ст. 1187 ЦК України діяльність, пов'язана з утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, є джерелом підвищеної небезпеки.

З наведеного випливає, що утримання відповідачкою ОСОБА_3 на своїй території собаки службової породи «алабай» є джерелом підвищеної небезпеки.

Проте відповідачка в порушення вищезазначених вимог «Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР» та Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», утримувала дану сторожову собаку без прив'язі, у вільному вигулі, при цьому не виключила можливість її втечі за межі своєї території, тобто не забезпечила безпеку сторонніх людей та тварин у разі втечі собаки, що спричинило заподіяння шкоди майну позивача ОСОБА_1

Згідно ч.4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч.1,2 ст.22.ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір завданої шкоди позивач оцінює в сумі 9600 гривень, виходячи із вартості однієї живої курки - 200 гривень (48 х 200 = 9600 гривень). Такий розмір визначений позивачем із урахуванням ваги однієї курки - 4,5 кг, з яких 4 кг. - м'яса та 0,5кг. - відходи, віку - 6 місяців, породи - бройлер, вартості 1 кг. м'яса - 50грн. та кількості знищених курей - 48 шт.

В судовому засіданні директор ТзОВ «Птахівник» ОСОБА_18 та ветеринарний лікар ОСОБА_19 - начальник Управління ветеринарної медицини в Мостиському районі, як спеціалісти роз'яснили, що дійсно вага однієї курки «бройлер», вирощеної в домашніх умовах, при нормальній годівлі звичайними кормами без добавляння до раціону харчування жодних харчових добавок віком 6 місяців може становити близько 5 кг, з яких відходи становлять близько 1 кг, м'ясо - 4 кг. При цьому звернули увагу суду на те, що вартість 1 курки «бройлер», вирощеної в домашніх умовах, є значно більшою ніж вартість 1 курки «бройлер» такої ж самої ваги, віку тощо, вирощеної на птахофабриці. Така вартість визначається в кожному окремому випадку власником птиці самостійно, в залежності від якості її годівлі та вирощування. Підтвердили, що з врахуванням усіх затрат на вигодовування курки «бройлер» віком 6 місяців та вагою близько 5 кг., вирощеної в домашніх умовах, вартість 1 курки «бройлер» може становити 200 гривень.

Враховуючи вищенаведене, суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок завданої майнової шкоди на обґрунтування позовних вимог в зазначеному розмірі, оскільки вихідні дані, що наведені у цьому розрахунку (вага курки, вік, порода, вартість 1 кг. м'яса, тощо) відповідають встановленим обставинам справи, такі дані визначені позивачем із врахуванням реальних ринкових цін та узгоджуються із наданими в судовому засіданні роз'ясненнями спеціалістів з цих питань.

Таким чином розмір збитків, що підлягають відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 становить 9600 грн. і такий, на думку суду, відповідає реальній вартості втраченого позивачем майна на момент заподіяння шкоди.

Підсумовуючи усе вищенаведене, враховуючи те, що внаслідок винних дій відповідачки ОСОБА_3, а саме порушення нею передбачених законодавством правил утримання тварин, її собакою було заподіяно шкоду майну позивача ОСОБА_1 та з огляду на те, що відповідачка відмовляється в добровільному порядку відшкодувати позивачу завдані збитки, суд приходить до висновку, що зазначену суму, а саме 9600 гривень необхідно стягнути з відповідачки в користь позивача для відшкодування матеріальної шкоди. А відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачки моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

В силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В результаті винних дій відповідачки ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 зазнав душевних страждань у зв'язку із знищенням його майна, тому суд вважає, що позивач, окрім майнової шкоди, також має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує в сукупності характер та обсяг страждань, яких позивач зазнав у зв'язку зі знищенням його майна, зокрема страждань, пов'язаних із відчуттями даремності його праці, адже кури він вигодовував та доглядав сам особисто господарським способом протягом тривалого часу (близько 6 місяців) для себе та своєї сім'ї. Також суд бере до уваги негативні наслідки, які настали для позивача у зв'язку із пошкодженням його майна, який протягом тривалого часу був позбавлений можливості споживати власну птицю, що спричинило ряд незручностей в побутовому житті, ступінь вини в цьому відповідачки, характер її неправомірних дій, а також вимоги засад розумності, виваженості та справедливості, тому вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача в порядку компенсації спричиненої моральної шкоди грошову суму у розмірі 2000 гривень.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 243,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 22, 23, 180, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст.9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», ст.ст.10, 11, 58-61, 79, 88, 208, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 9600 (дев'ять тисяч шістсот) гривень майнової шкоди, 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди, 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок витрат по сплаті судового збору, а всього 11843 (одинадцять тисяч вісімсот сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Мостиський районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Я.Є.Стецик

Рішення набрало законної сили:

«__»__________________20__ р.

Суддя Я.Є. Стецик