Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про захист прав споживачів, визнання частково недійсним кредитного договору, визнання недійсним додатку, визнання кредитного договору укладеним у національній валюті, стягнення понесених витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача.

В обгрунтування своїх позовних вимог, викладених в позовній заяві від 23.12.2014 року, позивач посилалася на те, що 08.08.2008 року між нею та ЗАТ "ПУМБ" було укладено кредитний договір № 6733526. На час укладання договору нею була надана банку достовірна інформація про її фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів були надані всі документи про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. Відповідно до вказаного кредитного договору банк 08.08.2008 року надав їй як позичальнику кредит у сумі 31 296 доларів США під 13,49% річних для придбання транспортного засобу марки MAZDA у продавця ТОВ "Сервіс-центр "Альфа" з кінцевим терміном погашення кредитних зобов"язань 08.08.2015 року. Надання кредиту відбулося шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку № 220373289 у відділенні №7 філії ПУМБ в м. Дніпропетровську, який було відкрито банком для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за кредитним договором, на картковий рахунок позичальника № 5007, відкритий в гривнях в відділенні №7 філії ПУМБ в м. Дніпропетровську банком позичальнику.

Позивач посилається на те, що зважаючи на те, що кредит за кредитним договором їй надано в іноземній валюті, а картковий рахунок відкритий в українських гривнях, без домовленості із позичальником банк конвертував всю суму кредитних коштів за курсом, встановленим банком на день здійснення обмінної операції, та отриману у гривнях суму зарахував на картковий рахунок позичальника. Всі витрати, пов"язані із здійсненням банком вищевказаних операцій з продажу іноземної валюти, включаючи комісії банку, обов"язкові платежі до бюджету та інші витрати покладено на позичальника. Валютою кредитування, сплати процентів та погашення кредитних зобов"язань згідно кредитного договору визначено долар США.

01.10.2009 року на вимогу банку між нею та банком було укладено Додаткову угоду № 96733526/20091001 до кредитного договору №6733526 від 08.08.2008 року, в якій банком було частково змінено п.п.1.3.1.-1.3.3. кредитного договору. 05.10.2009 року на вимогу банку між нею та банком було укладено Додаткову угоду №98138687 до кредитного договору №6733526 від 08.08.2008 року, в якій банком було частково змінено в сторону збільшення щомісячних платежів "Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом". У забезпечення виконання зобов"язань позичальника за кредитним договором № 6733526 від 08.08.2008 року та відповідно до п.2.1.1.1. цього договору між нею та банком 08.08.2008 року було укладено договір застави транспортного засобу №6749793, згідно якого нею надано банку у заставу її власність - транспортний засіб: автомобіль Легковий Седан-В, марки Mazda, модель-6, 2008 року випуску, темно-червоного кольору, об"єм двигуна 1798 куб.см., номер кузова VIN-JMZGH 55, реєстраційний номер НОМЕР_1. Банком за її кошти проведено реєстрацію обтяжень, що виникли у забезпечення виконання зобов"язань позичальника за кредитним договором, у відповідних державних реєстрах та отримано витяги з цих реєстрів, які мають свідчити про встановлення в результаті такої реєстрації вищого пріоритету прав банка як обтягувача відносно майна, яке передано у заставу. Окрім цього, нею з рекомендованою банком страховою компанією на виконання умов вказаного кредитного договору було укладено договір страхування вказаного автомобіля.

Позивач у позові посилається на те, що відповідач порушив діюче законодавство у сфері валютного контролю та з приводу невідповідності деяких норм кредитного договору діючому законодавству. Вона вважає, що відповідач не мав права видавати кредит в іноземній валюті, оскільки цільове призначення кредиту - придбання транспортного засобу, а готівкою це можна зробити тільки за валюту України. Відповідач по факту видав кредит у національній валюті - гривні, а обов"язки у кредитному договорі оформив в іноземній валюті - доларах США. Також, при укладенні кредитного договору №6733526 від 08.08.2008 року було порушено законодавство про захист прав споживачів, їй у письмовому вигляді не була надана інформація стосовно наявних кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування. Договір містить умови, які відповідач не мав права вимагати від позивача - інформацію щодо інших його доходів та про зміну складу сім"ї, заборону щодо укладання договору поруки за інших осіб без письмової згоди відповідача, за порушення цих умов передбачена відповідальність. Договір укладений з порушенням принципу розумності та справедливості, бо передбачає завелику відповідальність позивача за порушення його умов. Окрім того, на неї за договором покладено усі валютні ризики (п.1.1.1. кредитного договору).

Позивач, посилаючись на недійсність п.3.3. кредитного договору, посилається на те, що на підставі ст.11 ч.1 абз.5 Декрету КМУ № 15-93 від 19.02.93 року "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" НБУ видає у межах, передбачених цим Декретом, обов"язкові для виконання нормативні акти щодо здійснення операцій на валютному ринку України. Повноваження НБУ підтверджуються і ст.44 ч.1 і ч. 2 п.1 Закону України "Про ОСОБА_3 України", згідно з якою НБУ діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції НБУ у сфері валютного регулювання та контролю належать видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій. Відповідно до п.6 п.п.6.2. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою НБУ № 200 від 30.05.2007 року, фізичні особи резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у випадках, передбачених підпунктами "а", "в" та "е" пункту 6.1. цієї глави, тобто у випадках: а) сплати мита, інших податків і зборів (обов"язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України; в) сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами; е) оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків. Таким чином, сплата процентів за користування кредитом є платою за наданий позивачу кредит, і на підставі ст.5 ч.4 п.п. "г" ДКМУ за відсутності у відповідача індивідуальної ліцензії на отримання готівкової валюти, є такою умовою договору, що суперечить діючому законодавству про валютне регулювання. У зв"язку з тим, що сплата процентів є істотною умовою договорів кредиту, що передбачені п.3.3. Договору три інші способи погашення кредиту та процентів відповідно до п.7.13 Інструкції про порядок відкриття , використання і закриття рахунків у національній і іноземній валютах, затверджені постановою НБУ № 492 від 12.11.2003 року, не порушують законодавство України, бо передбачають безготівковий спосіб шляхом перерахування коштів з рахунку на рахунок.

Позивач також посилається на те, що передбачені п. 4.3.6. кредитного договору умови щодо зобов"язання її повідомляти банк зокрема про зміну складу своєї сім"ї, є втручанням відповідача у її приватне життя, а мета такого втручання попередити ризики від можливого неналежного виконання чи невиконання позивачем умов договору, є недостатньою для дотримання розумного балансу між правами сторін, тому ця умова повинна бути визнана недійсною. Також, позивач зазначає, що відповідно до ст.12 ч.1 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно та на власний розсуд і цивільний кодекс не передбачає обмеження права особи за наявності існуючих у неї зобов"язань на укладання договору поруки, як це встановлено, наприклад, для договорів застави, тому п.4.3.4. Договору щодо зобов"язання позивача протягом дії договору не надавати порук за 3-х осіб без згоди відповідача є незаконним та повинна бути визнана судом недійсним.

Позивач також вказує на те, що Додаток №1 до кредитного договору № 6733526 від 08.08.2008 року "Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом" не містить інформації щодо розміру і нарахованих відсотків, у зв"язку з цим підтвердити відповідність вказаного графіку повернення кредиту та сплати відсотків умовам кредитного договору в частині нарахування процентів за користування кредитом неможливо у зв"язку з чим графік повинен бути визнаний недійсним. У Висновку судово-економічної експертизи від 01.10.2014 року, проведеної у даній справі, щодо валюти кредитування зазначено, що документально підтвердити здійснення 08.08.2008 року ЗАТ "ПУМБ" операцій з продажу (конвертування) іноземної валюти на мідбанківському валютному ринку України відповідно до кредитногог договору №6733526 від 08.08.2008 року не надається за можливе, у зв"язку з відсутністю підтверджуючих документів. Цим же Висновком зазначено, що документально підтверджено факт перерахування 08.08.2008 року з рахунку № 3801392 (платник філія ЗАТ "ПУМБ" у м.Дніпропетровськ) на рахунок № 5007 (одержувач ОСОБА_1В.) коштів в національній валюті України, а саме в гривнях. Відповідно до висновку експерта 08.08.2008 року на рахунок № 5007 (одержувач ОСОБА_1В.) було отримано кошти в сумі 144 587 грн. 52 коп. Враховуючи той факт, що документальне підтвердження отримання позичальником інших кредитних коштів не знайдено, позивач вважає, що сума у 144 587,52 грн. і є сумою кредиту, яку вона отримала за кредитним договором № 6733526 від 08.08.2008 року, укладеним між кредитором ЗАТ "ПУМБ" та позичальником ОСОБА_1

Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати недійсними наступні умови кредитного договору № 6733526 від 08.08.2008 року: п.3.3. в частині повернення кредиту та сплати процентів виключно у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів в касу будь-якої філії ПАТ "ПУМБ"; пункт 4.3.4. щодо обмеження надання позивачем поруки 3-м особам без згоди ПАТ "ПУМБ"; пункт 4.3.6. в частині обов"язку позивача повідомляти ПАТ "ПУМБ" про зміну у складі сім"ї; визнати недійсним додаток №1 Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, який є невід"ємною частиною кредитного договору № 6733526 від 08.08.2008 року; визнати кредитний договір № 6733526 від 08.08.2008 року, укладений між кредитом ПАТ "ПУМБ" та позичальником ОСОБА_1 таким, що укладений в національній валюті України - гривні і в сумі 144 587 грн. 52 коп., стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення судово-економічної експертизи в сумі 7500,00 грн.

Позивач з представником в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на їх необгрунтованість, просили застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

В судове засідання третя особа не з"явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є договори та інші правочини.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суду позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати про центів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, 08.08.2008 року між ЗАТ "Перший Український ОСОБА_4", правонаступником якого є ПАТ "Перший Український ОСОБА_4" (надалі - банк) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 6733526 (надалі кредитний договір), відповідно до якого ОСОБА_1 був наданий кредит у розмірі 31 296,00 доларів США, а вона зобов»язалася використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

Відповідно до пунктів 1.1.1. кредитного договору позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов"язань за цим договором.

Згідно до п.1.2. кредитного договору цільовим призначенням кредиту є придбання транспортного засобу марки: Mazda, номер кузову: VIN-JMZGН55, у продавця ТОВ "Сервіс-центр Альфа" згідно договору купівлі-продажу №331/М/ від 12.07.2007 року.

Відповідно до п.1.3. кредитного договору проценти ставка за користування кредитом становить 13,49% річних, проценти сплачуються позичальником в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Згідно до п.1.4. кредитного договору кредит надається позичальникові строком до 08.08.2015 року, протягом цього строку позичальник зобов"язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені цим договором.

Згідно до п.1.5. кредитного договору забезпеченням виконання зобов"язань позичальника за цим договором є застава транспортного засобу, та/або інше забезпечення за домовленістю сторін та/або в чилу закону, у тому числі забезпечення у формі поруки чи майнової поруки, яке надається банку відповідно до договорів, укладення яких передбачено цим договором.

Згідно до п.3.1.1. кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов"язаний сплачувати банку проценти за ставкою, зазначеною у п.1.3. цього договору, в порядку і на умовах, обумовлених п.3.1.2. та 3.1.3. цього договору, а у випадку порушення зобов"язань з повернення кредиту, - за ставкою та на умовах, зазначених в п.3.1.4. цього договору.

Відповідно до п. 3.1.2. кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються, виходячи з щоденного залишку заборгованості за кредитом протягом всього строку користування кредитними коштами, починаючи з дня надання кредиту (включаючи цей день) по день повного погашення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день). Проценти розраховуються, виходячи з 360 днів у році та нараховуються щоденно.

Згідно до п.3.1.3. кредитного договору проценти за користування кредитом повинні сплачуватися позичальником у строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1, який підписується сторонами та є невід"ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.1.4. у випадку порушення зобов"язань з повернення кредиту, нарахування процентів на заборгованість за основною сумою кредиту, яку не було своєчасно повернуто позичальником відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1 до цього договору, здійснюється щоденно на суму такої заборгованості за ставкою 7,77 % річних, виходячи з 360 днів у році.

Відповідно до п.3.2.1. кредитного договору позичальник зобов"язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1, який підписується сторонами та є невід"ємною частиною цього договору.

Згідно до п.3.6.2. кредитного договору продаж/купівлі/обмін іноземної валюти з метою придбання коштів у валюті, необхідній для виконання позичальником грошових зобов"язань за цим договором (п.3.6.1. цього договору), продаж іноземної валюти з метою придбання коштів у гривнях для використання за цільовим призначенням (п.2.3.5. цього договору) здійснюється банком на підставі умов цього пункту договору, що за домовленістю сторін є Заявою про продаж іноземної валюти /Заявою про купівлю іноземної валюти. Заява вважається оформленою та поданою позичальником банку до виконання та прийнятою банком до виконання в день настання відповідної події. Заява є безвідкличною та діє протягом всього строку дії цього договору.

Пунктом 4.3.4. кредитного договору передбачений обов"язок позичальника протягом строку дії цього договору не надавати порук за третіх осіб без попередньої письмової згоди банку. Пунктом 4.3.6. кредитного договору передбачено зобов"язання позичальника повідомляти банк письмово про: зміну свого фактичного місця проживання, номеру контактного телефону, місця роботи, зміни складу сім"ї - не пізніше 14 календарних днів з часу настання таких змін.

Статтею 5 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов"язань за даним кредитним договором.

01.10.2009 року між ЗАТ "ПУМБ" та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода № 6733526/20091001 до кредитного договору № 6733526 від 2008.08.08, якою пункти 1.3.1.-1.3.3. кредитного договору були викладені в новій редакції, всі інші умови кредитного договору були залишені без змін.

05.10.2009 року між ЗАТ "ПУМБ" та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода № 8138687 до кредитного договору № 6733526 від 2008.08.08, якою з дати набуття чинності цієї Додаткової угоди Додаток №1 "Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом" був змінений, всі інші умови кредитного договору залишені без змін.

08.08.2008 року між ЗАТ "ПУМБ" та ОСОБА_1 був укладений договір застави транспортного засобу № 6749793 для забезпечення виконання позичальником кредитного договору № 6733526 від 2008.08.08, предметом застави якого є автомобіль марки: Mazda, номер кузову: VIN-JMZGН55, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Встановлено, що в зв"язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов"язань за кредитним договором ПАТ "Перший Український ОСОБА_4" звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська до неї з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.12.2012 року, позовні вимоги банку були задоволені і з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 214 623 грн. 04 коп.

Як вбачається із вказаного кредитного договору № 6733526 від 08.08.2008 року, укладеного позивачкою з ЗАТ "ПУМБ"? його пунктом 3.3. передбачено, що надання банку коштів в рахунок повернення кредиту та сплати процентів за цим договором здійснюється виключно у валюті кредиту в зазначені нижче способи: (1) шляхом внесення готівкових грошових коштів в касу будь-якої філії або відділення банку; (2) шляхом переказу з рахунку відкритого в банку на рахунок, що зазначений в п.3.4. цього договору; (3) шляхом переказу з рахунку відкритого в іншому банку на рахунок №9891 в Відд. №7 філії ПУМБ в м. Дніпропетровськ, МФО 305813, код у ЄДР 20259450; (4) шляхом самостійного (договірного) списання (перерахування) банком грошових коштів в розмірі, необхідному для повернення частини кредиту, та сплати процентів за відповідний розрахунковий період, з рахунку позичальника № 5009 в Відд. №7 філії ПУМБ в м. Дніпропетровську, МФО 305813, відкритому у валюті кредиту , на рахунок обліку коштів для погашення заборгованості за цим договором, вказаний в п.3.4. договору.

Позивач у позові просить визнати недійсним п.3.3. вказаного кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати процентів виключно у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів в касу будь-якої філії ПАТ "ПУМБ", посилаючись на те, що на час укладання договору ЗАТ "ПУМБ" не мало індивідуальної ліцензії.

Суд вважає, що дані позовні вимоги позивача є необгрунтованими та такими? що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституцією України не встановлено обмежень щодо можливості використання грошових одиниць держави в Україні.

Відповідно до ст. 192 та ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини в сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 вказаного Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_3 банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету. За відсутністю нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання дозволу НБУ на операції, пов»язані з іноземною валютою. Надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак чинним законодавством України на теперішній час такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті не визначено.

Згідно з п.1.5. Положення про порядок видачі ОСОБА_3 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління ОСОБА_3 банку України від 14.10.2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_3 банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Як встановлено Постановою Верховного Суду України від 21.03.2011 року, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов»язані з іноземною валютою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 банком України Закритому акціонерному товариству "Перший Український ОСОБА_4 банк", як фінансовій установі, в установленому законом порядку було видано Банківську ліцензію № 8 від 02.10.2006 року на право здійснювати банківські операції, визначені ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", в тому числі і щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовий Дозвіл № 8-1 від 02.10.2006 року на право здійснення операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, що є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», тому надання банком кредиту в іноземній валюті та повернення позичальником такого кредиту здійснюється на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, виданої банку ОСОБА_3 банком України та не потребує отримання банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на операцію з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, та операцію з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави і застосування індивідуального ліцензування щодо кредитування в іноземній валюті не вимагалося. Вказані документи були чинні на час укладання вказаного кредитного договору і аналогічні ліцензія та дозвіл були видані і правонаступнику ЗАТ "Перший Український ОСОБА_4 банк" - ПАТ "Перший Український ОСОБА_4 банк".

Таким чином, ЗАТ "Перший Український ОСОБА_4 банк" мав законні юридичні підстави та право укладати кредитні договори в іноземній валюті, а також право вимагати виконання позичальником кредитного договору в іноземній валюті (валюті договору), як в сумі основного боргу так і процентів за користування кредитом.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з часу укладання кредитного договору до листопада 2009 року виконувала умови кредитного договору, сплачувала у визначеному кредитним договором розмірі платежі за тілом кредиту та процентами за користування кредитом саме у валюті кредиту - доларах США, що свідчить про її згоду з умовами кредитного договору, а зокрема його п.3.3.

В позові позивач також просить визнати недійсними умови кредитного договору № 6733526 від 08.08.2008 року, викладені в пункті 4.3.4. щодо обмеження надання позивачем поруки 3-м особам без згоди ПАТ "ПУМБ", та в пункті 4.3.6. в частині обов"язку позивача повідомляти ПАТ "ПУМБ" про зміну у складі сім"ї.

Суд вважає зазначені позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, зважаючи на те, що вказаний кредитний договір був підписаний сторонами і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, при цьому сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, тому підстави для визнання недійсними вказаних положень кредитного договору, передбачені ст. 215 ЦК України, відсутні.

Крім того, суд вважає такими? що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання недійсним додатку №1 до кредитного договору - Графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, який є невід"ємною частиною кредитного договору № 6733526 від 08.08.2008 року, зважаючи на наступне.

Вищезазначений Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом є невід"ємною частиною кредитного договору № 6733526 від 08.08.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем, і він містить загальну суму, яку позичальнику необхідно сплачувати у відповідну дату, визначену графіком погашень. У змісті цього Графіку відсутня інформація щодо розміру і нарахування відсотків, оскільки такі умови не є обов"язковими при його складанні. Порядок нарахування процентів за кредитним договором № 6733526 від 08.08.2008 року передбачено п.3.1.-3.1.5. кредитного договору та у змісті додатку №2 до цього договору - "Інформаційного листа про умови та сукупну вартість кредиту", який позивач отримала при підписанні кредитного договору.

Також, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання кредитного договору № 6733526 від 08.08.2008 року, укладеного між кредитором ПАТ "ПУМБ" та позичальником ОСОБА_1, таким, що укладений в національній валюті України - гривні і в сумі 144 587 грн. 52 коп., з огляду на наступне.

Як вбачається з п.1.1. кредитного договору № 6733526 від 08.08.2008 року, банк надав позивачці кредитні кошти у розмірі 31 296,00 грн. доларів США для придбання транспортного засобу, які вона зобов"язалася прийняти, використати їх за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування ними та повернути кредит у повному обсязі в строк до 08.08.2015 року згідно Графіку, який є Додатком№1 до кредитного договору.

Відповідач свої зобов"язання перед позивачкою щодо видачі кредитних коштів за кредитним договором виконав належним чином і у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером № 480046308 від 08.08.2008 року, що свідчить про те, що кредит відбувся в іноземній валюті - доларах США.

Відповідно до ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦПК України, ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" істотною умовою кредитного договору виступають, зокрема, сума кредиту та умови і порядок її видачі.

Як вбачається із вказаних Кредитного договору та додаткових угод до нього, вони були підписані його сторонами, а зокрема позивачкою ОСОБА_1, і на час їх підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час їх укладання сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у банка грошові кошти, позичальник погодилася з умовами даного Кредитного договору та тривалий час здійснювала платежі згідно його умов, сплачувала готівкові кошти в іноземній валюті на погашення заборгованості, за роз"ясненням діючих умов кредитування до банку жодного разу не зверталася. Будь-які належні та допустимі докази того, що в момент укладання кредитного договору не були додержані вимоги ст.203 ЦК України суду не надані. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, при підписанні вказаного кредитного договору позивачці банком була надана письмова Інформація про умови та сукупну вартість кредиту, яка є додатком до вказаного кредитного договору, яка була підписана позивачкою без зауважень.

Також, вищезгаданим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2011 року, ухваленим у цивільній справі за позовом ПАТ «Перший Український ОСОБА_4 банк» до ОСОБА_1, встановлено, що відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 31 296,00 доларів США для придбання транспортного засобу строком до 08.08.2015 року зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 7,77%, які були нею отримані. Таким чином, вказаним рішенням районного суду та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області були встановлені обставини укладення кредитного договору № 6733526 від 08.08.2008 року в іноземній валюті та обставини надання позичальнику кредитних коштів в розмірі 31 296,00 доларів США і відповідно до ст. 61 ЦПК України дані встановлені рішенням суду обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. ,

Є безпідставними твердження позивача про визнання кредитного договору таким, що був укладений в гривнях. Як зазначено вище, банком був відкритий позивачці позичковий рахунок та надана обумовлена кредитним договором сума - 31296,00 доларів США, датою надання кредиту вважається дата списання коштів в валюті кредиту з позичкового рахунку, вказаного в п. 2.3.2. кредитного договору.

Пунктом п.2.3.2. кредитного договору передбачено, що надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку № 220373289 в Відд. № 7 філії ПУМБ в м. Дніпропетровську, МФО 305813, який відкривається банком для обліку сум, наданих позичальнику в кредит за цим договором, на картковий рахунок позичальника № 5007, відкритий в гривнях в Відд. №7 філії ПУМБ в м. Дніпропетровську, МФО 305813, що відкривається позичальником банком.

Згідно до п.2.3.2.1. кредитного договору відкриття, обслуговування та закриття карткового рахунку позичальника, зазначеного в п.2.3.2. цього договору, здійснюється відповідно до умов договору про відкриття банківського рахунку № 5007 від 08.08.2008 року та чинного законодавства.

Відповідно до п.2.3.3. кредитного договору датою надання кредиту вважається дата списання коштів в валюті кредиту з позичкового рахунку, вказаного у п.2.3.2. договору.

Пунктом 2.3.5. кредитного договору передбачено, що зважаючи на те, що кредит за цим договором надається в іноземній валюті, а картковий рахунок позичальника для зарахування суми кредиту відкритий в українських гривнях, позичальник цим безвідклично доручає банку попередньо здійснити продаж коштів в іноземній валюті в повній сумі, що знаходиться на позичковому рахунку, вказаному в п.2.3.2. цього договору, в порядку, передбаченому заявою про продаж іноземної валюти (п.3.6.2. цього договору) за курсом, встановленим банком на день здійснення такої операції. Сторони домовилися, що при здійснені продажу іноземної валюти у передбачених цим пунктом випадках, умови цього пункту договором є реквізитом Заяви про продаж іноземної валюти (п.3.6.2. цього договору) та мають враховуватися банком при виконанні Заяви про продаж іноземної валюти. Всі витрати, пов"язані із здійсненням банком вищевказаних операцій з продажу іноземної валюти за дорученням позичальника, включаючи (але не виключно) комісії банку відповідно до чинних у банку тарифів), обов"язкові платежі до бюджету та всі інші витрати покладаються на позичальника. Умови цього пункту договору не змінюють валюту кредиту та валюту виконання позичальником своїх зобов"язань за цим договором: такі зобов"язання враховуються і мають виконуватися позичальником виключно в валюті кредиту.

Таким чином, сума грошових коштів, що була зарахована на позичковий рахунок позивачки у сумі 31 296,00 доларів США, була продана банком за курсом, на момент видачі кредиту, в результаті чого була отримана сума коштів у гривнях, яка відповідно була зарахована на картковий рахунок позивачки, зазначений в п.2.3.2. кредитного договору. Після зарахування на картковий рахунок позивачки суми коштів у гривнях відповідно до платіжного доручення на переказ коштів в розмірі 114 900,00 грн. були перераховані на поточний рахунок ТОВ "Сервіс-центр "Альфа" відповідно до цільового призначення кредитного договору - купівлі автомобіля.

Як передбачено Положенням про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженим Постановою Правління НБУ від 10.08.2015 року № 281, яке визначає порядок і умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку і на міжнародних валютних ринках, суб"єкт ринку зобов"язаний здійснювати за дорученням клієнта купівлю та/або продаж іноземної валюти з використанням засобів Системи підтвердження угод у сумі та за курсом, що визначені клієнтом у його заяві або дорученні; уповноважений банк має право без отримання від клієнта заяви про продаж іноземної валюти або банківських металів здійснювати операції з продажу/обміну (конвертації) іноземної валюти в разі укладення між уповноваженим банком та клієнтом відповідного договору, в якому вказується порядок проведення цих операцій та перелік реквізитів, необхідних для їх здійснення.

Як вбачається з кредитного договору, Заявою позивача на продаж іноземної валюти є саме пункт 2.3.5. кредитного договору № 6733526 від 08.08.2008 року, в якому зафіксовані умови відносно курсу, за яким здійснюється продаж іноземної валюти, а саме - за курсом, встановленим банком і позивачка, підписуючи цей договір, погодилася з такими його умовами. Крім того, відповідно до п.1.1.1. умов кредитного договору, позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов"язань за цим договором.

Суд вважає, що Висновок судово-економічної експертизи № 9095 від 01.10.2014 року, проведеної у даній справі за клопотанням позивача, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки він не підтверджує доводи позивача про недійсність положень кредитного договору, які у даному позові оспорюються позивачем.

В судовому засіданні представник відповідача просив застосувати до позовних вимог позивачки строк позовної давності, посилаючись на те, що право позивача на подання позову до суду у позичальника виникло з моменту ознайомлення з усіма умовами кредитного договору, з якими вона не погоджується, а саме з 08.08.2008 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 цього Кодексу - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.3, 4 Стаття 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно до ч. 5 цієї статті, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вже зазначено вище, кредитний договір № 6733526 був укладений позивачкою з ЗАТ "ПУМБ" 08.08.2008 року, додаткові угоди до нього укладені 01.10.2009 та 05.10.2009 року. Підписанням цього договору, яке відбулося 08.08.2008 року, позивачка як позичальник підтвердила, що їй відомі всі його умови та зміст договору зрозумілий, протягом тривалого час у позивачкою здійснювалося погашення кредитної заборгованості. З умовами додаткових договорів позивач також була ознайомлена в день їх укладання та підписання. Таким чином, право на оспорювання положень кредитного договору у разі незгоди з ними у позивачки виникло саме 08.08.2008 року, щодо оспорювання Графіку - виникло з дати підписання відповідної додаткової угоди. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, із позовними вимогами про визнання недійсним договору позивачка звернулася до суду 13.11.2012 року, тобто із пропуском строку, встановленого ЦК України, з заявою про поновлення цього строку до суду не зверталася, доказів пропущення такого строку з поважних причин суду не надала, підстави для його поновлення відсутні, тому зазначене є підставою для відмови позивачці у задоволенні позову.

Зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню у повному обсязі, не підлягають задоволенню і її вимоги про стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на проведення судово-економічної експертизи.

Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування зазначеного відповідачами суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про захист прав споживачів, визнання частково недійсним кредитного договору, визнання недійсним додатку, визнання кредитного договору укладеним у національній валюті, стягнення понесених витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева