Справа № 2-661/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2010 року місцевий Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Буран О.М.,

при секретарях: Коровіній Л.О.

- Татар Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання недійсною та розірвання угоди купівлі-продажу, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Малиновського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання угоди купівлі-продажу недійсною та просить визнати договір купівлі продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 недійсним.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 16.09.2005 року було укладено договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., згідно якого за домовленістю з відповідачкою позивачка мала отримати грошові кошти у розмірі 60 000 доларів США. Але після укладання договору купівлі-продажу вище вказаного будинку, гроші позивачці відповідачкою сплачено не було. Тому вона просить визнати договір купівлі продажу від 16.09.2005 року житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 недійсним.

У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просила договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 розірвати, у зв*язку з його невиконанням, а саме не сплатою повної вартості будинку за договором купівлі-продажу.

Відповідачка та її представник у судове засідання зявилися, вимоги позивачки не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову на підставі того, що ОСОБА_2, яка була сусідкою ОСОБА_3, у добровільному порядку запропонувала відповідачці придбати її будинок. Згідно домовленості, відповідачка розрахувалася з позивачкою до підписання у нотаріальній конторі вище вказаного договору купівлі продажу, сплативши ОСОБА_2 встановлену нею вартість будинку у розмірі 25 000 доларів США.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання з*явився, проти задоволення позову заперечував.

Вислухавши думку позивачки, його представника, відповідачки та її представника, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 564017 від 12.09.2005 р., спадкоємицею майна ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину за законом, складається з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 8).

19 травня 2005 року ОСОБА_2 була видана довіреність на ім*я ОСОБА_4. Цією довіреністю ОСОБА_2 уповноважувала ОСОБА_4 управляти та розпоряджатися всім її майном, з чого б воно не складалось і де б воно не було, для чого надала йому право бути її представником в усіх компітентних органах, одержувати документи та довідки та розписуватися за неї (а.с. 9).

Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку НОМЕР_1 від 16 вересня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1, а також вказано, що вартість будинку про продажі складає 35167 (тридцять п*ять тисяч сто шістдесят сім) гривень, які одержані до підписання договору (а.с. 7).

З пояснень позивачки вбачається, що відповідачка по справі разом із своїм чоловіком запропонували позивачці придбати у неї її будинок за адресою АДРЕСА_1 за 60 000 доларів США згідно оцінці цього будинку. Позивачка погодилась з цією пропозицією.

Позивачка з відповідачкою домовились, що спочатку у нотаріальній конторі вони оформлять договір купівлі-продажу, а після цього вдома проведуть розрахунок за будинок. Після того, як у нотаріальній конторі була оформлена угода купівлі-продажу зазначеного будинку, відповідачка відмовилась сплачувати гроші, відмовилась давати розписку на борг, пообіцявши віддати гроші на протязі двох тижнів після підписання угоди, але так і не сплатила обумовлену грошову суму. Також відповідачкою позивачці в рахунок боргу було придбано автомобіль ВАЗ-2109 , вартістю 3000 доларів США.

Як пояснила представник позивачки, свідок ОСОБА_7, який раніше давав свідчення по справі, та був присутнім в той день у нотаріальній конторі, також підтвердив усі твердження позивачки стосовно вище вказаної угоди.

Але як було встановлено у судовому засіданні, укладання угоди купівлі-продажу між позивачкою та відповідачкою було добровільне і не від кого при цьому не було ніяких нагадувань стосовно розрахунку до позивачки ОСОБА_2, коли питання стосувалося розрахунку за договором, що кошти вона не отримала.

Третя особа, ОСОБА_4 пояснив, що позивачка ОСОБА_2 прийшла до відповідачки та запропонувала їй придбати її будинок за адресою АДРЕСА_1. Однак при цьому ОСОБА_2 пояснила, що цей будинок вона одержала у спадщину і тому у неї не має на нього належних документів, тому хотіла продати будинок по генеральній довіреності. Також у позивачки були якісь проблеми із паспортом. Однак відповідачка не захотіла купувати зазначений будинок по довіреності. Позивачка особисто оформлювала та готувала усі належні документи для продажу свого будинку. Згідно домовленості між позивачкою та відповідачкою, ціна продажу будинку складала 25 000 доларів США. Було договорено здійснити розрахунок за будинок до того як нотаріально оформлювати договір купівлі-продажу, так як позивачка не бажала їхати до нотаріуса з грошима.

Відповідачка в його присутності розрахувалась з позивачкою в повному обсязі за домовленістю, а після цього домовились ще придбати їй автомобіль. Потім вони разом поїхали до нотаріуса оформлювати договір купівлі-продажу зазначеного будинку. У нотаріальній конторі нотаріус вголос прочитала текст договору та переклала його на російську мову, після цього договір був підписаний обойми сторонами. Також ОСОБА_4 вказав, що згідно домовленості на теперішній час позивачці вже придбано автомобіль ВАЗ-2109 , вартістю 3000 доларів США. Але позивачка дотепер своє майно із будинку, який придбала відповідачка, забирати не хоче.

Пояснення ОСОБА_4 підтверджуються матеріалами справи, а саме договором купівлі продажу, а також поясненнями самої позивачки, що вона без всякого стороннього примусу добровільно підписала угоду купівлі-продажу.

Також у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, які підтвердили обставини, на які посилалась позивачка у своїх доводах, а також підтвердили факт підписання угоди купівлі-продажу спірного будинку..

На підставі вище викладеного суд вважає, що розрахунок по договору був проведений в повному обсязі між відповідачкою та позивачкою по справі, умови договору були виконані в повному обсязі і у суду не має підстав за цими обставинами визнавати договір недійсним.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, уклавши з відповідачкою по справі договір купівлі-продажу 16 вересня 2005 року, позивачка звернулась з заявою до Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ УМВС в Одеській області тільки 07.11.2005 року, не зважаючи на те, що вона пояснювала в суді, що переховуватись їй прийшлось фактично на другий день після укладення угоди, тобто якщо позивачці не виплатили кошти за угодою та обманули її, вона не зверталася до правоохоронних органів більше чим півтора місяця.

З огляду на зазначене, суд критично ставиться до пояснень самої позивачки, тому що з невідомих причин вона більш ніж місяць та двадцять днів не зверталася з заявою до органів міліції стосовно того, що вона була обманута, тоді як вона пояснила в суді, що відповідачка та її фактичний чоловік вже на другий день після укладення договору не збираються з нею розраховуватись і більш того, погрожували її життю.

Вивчивши матеріали відмовної справи за заявою ОСОБА_2, видно, що позивачка не зверталася до правоохоронних органів з заявою про захист, так як є реальна загроза її життю та здоров*ю, в той час як в суді вона пояснила, що саме загрози відповідачки та її фактичного чоловіка вимусили її покинути спірну будівлю.

Також судом було оглянуто відповідь від 20.05.2006 року за № 72 приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рюміної Олени Олександрівни щодо предмету спору по даній справі, в якої вона вказала, що договір було посвідчено нею згідно вимогам чинного Законодавства. (а.с. )

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних справ може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства і моральним принципам суспільства.

Суд вважає, що укладання договору купівлі-продажу про який йдеться не суперечить ні актам законодавства, ні моральним принципам суспільства, оскільки п. 3 ст. 3 ЦК України передбачає свободу договору, а згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 названого кодексу, підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обєм цивільної дієздатності, тобто ні продавець, ні покупець не визнані в установлено законом порядку недієздатними або обмежено дієздатними. Що до віку з якого фізична особа згідно ст. 34 ЦК України має повну цивільну дієздатність, то кожний з учасників на час укладання договору, являється повнолітнім, що підтверджується відповідними документами в матеріалах справи. Це підтверджується також і тим, що в самому договорі акцентовано, що нотаріусом, при посвідченні договору дієздатність осіб перевірено.

Тому суд враховуючи те, що сторонами був укладений та засвідчений нотаріусом договір купівлі-продажу, по якому позивачка продала, а відповідачка придбала спірний будинок, договір був підписаний обойми сторонами в присутності нотаріуса, позивачка і відповідачка підтверджують укладення ними цього договору, позивачка підписала цей договір чим погодилась з усіма зазначеними в ньому умовами, тому суд вважає, що усі умови договору сторонами були виконані і сам факт вчинення підпису в договорі є свідченням тому, що воля відчужувача та набувача відповідали внутрішній волі кожного, що відповідає п. 3 ст. 203 ЦК України і тому відмовляє позивачці в задоволенні її позовних вимог.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, обманом вважаються дії, коли одна сторона ввела другу сторону в оману відносно обставин, що мають суттєве значення. Частиною другою ст. 203, вказано, що обман має місце тоді, коли сторона заперечує обставини, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або замовчувати їх.

Розгляд справи по суті показав, що ні продавець ОСОБА_2, ні набувачка ОСОБА_3 не помилялися відносно обставин, що мають істотне значення, притаманні правочину. Як свідчила позивачка в судовому засіданні, вона розуміла, що було предметом правочину, характер своїх дій по відчуженню нерухомості, наслідки його вчинення. Таким чином, позивачка, називаючи підставою своїх вимог „обман, не надала суду доказів, які б підтвердили цю обставину як підставу його вимог, а згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна доказати ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно зі ст. 182 ЦК України, державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації.

Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У тексті договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між позивачкою та відповідачкою зазначено, що сторони укладали цей договір повністю розуміючи значення своїх дій, без будь-якого до того примушення або впливу тяжких обставин, фізичного і морального насильства чи погроз. Також в ньому зазначено, що зміст договору прочитано нотаріусом вголос з одночасним перекладом з української мови на російську мову, договір підписаний сторонами в присутності нотаріуса, особи сторін встановлено, їхня цивільна дієздатність, а також належність ОСОБА_2 анатоліївні зазначеного житлового будинку, перевірено.

Зважаючи на те, що в судовому засіданні як позивачка, так і відповідачка не заперечували, що зазначений договір дійсно був укладений між ними 16 вересня 2005 року, а також він був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за № 7270, підписуючи договір позивачка погоджувалась з усіма зазначеними в ньому умовами і обставинами, тому суд вважає, що усі умови договору сторонами були виконані і у суду не має підстав вважати цей договір недійсним, а навпаки, всі вищевикладені обставини свідчать про дійсність цього договору купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку.

Керуючись ст. 3-8, 10, 11, 60, 88, 212-216 ЦПК України, ст. ст. 3,11,16, 34, 182, 203, 210-215, 626, 639, 640, 655, 656 ЦК України, , суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позивних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди купівлі-продажу від 16 вересня 2005 року житлового будинку АДРЕСА_1 недійсною відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана протягом десяти днів після проголошення рішення, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Буран