Справа № 201/5532/13ц.
Провадження № 2/201/1630/2015р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. Академіка В.Лазаряна про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 04.01.2013р. № 12,

ВСТАНОВИВ:

В Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська 15.05.2013р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту про скасування дисциплінарного стягнення, яка ухвалою судді Демидової С.О. від 13.06.2013р. була повернута на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України (а.с. № 4, 7).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2014р. ухвала судді Демидової С.О. від 13.06.2013р. була скасована та справу було передано до районного суду на новий розгляд (а.с. № 30).

24.11.2014р. справа надійшла в провадження судді Ткаченко Н.В., яка ухвалою від 25.11.2014р. позовну заяву залишила без руху та у зв'язку з не усуненням недоліків ухвалою від 29.12.2014р. повернула позивачу матеріали позовної заяви. Між тим, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.03.2015р. ухвала судді Ткаченко Н.В. від 29.12.2014р. була скасована та справу вдруге було передано до районного суду на новий розгляд (а.с. № 33, 36, 58-59).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 23.03.2015р. провадження по справі було відкрито (а.с. № 64).

Варто також зазначити, що ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.04.2015р. було відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1, Полку Національної гвардії України «Азов», Державної Казначейської служби України до Вищої Кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій неправомірними (а.с. № 68, 71). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.05.2015р. позивачу були повернуті доповнення до позовної заяви від 21.04.2015р. щодо вимог ОСОБА_1, Полку Національної гвардії України «Азов», Державної Казначейської служби України до Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. Академіка В.Лазаряна, Вищої Кваліфікаційної комісії суддів України про стягнення не донарахованої та невиплаченої заробітної плати у зв'язку з не усуненням недоліків позовної заяви, викладених в ухвалі від 21.04.2015р. (а.с. № 68, 72, 101) .

З останніми двома ухвалами позивач погодився, в апеляційному порядку не оскаржував, отже вони набрали законної сили (див. довідковий лист справи про отримання ухвал від 21.04.2015р. та 14.05.2015р.).

Слід зазначити, що ухвалою суду від 02.06.2015р. на підставі п. 4 ч.1 ст. 207 ЦПК України було залишено без розгляду доповнення до позовних вимог в редакціях від 15.12.2014р. 14.05.2015р., 26.05.2015р. (а.с. № 62-63, 102, 110-111) про стягнення не донарахованої та невиплаченої заробітної плати, про відшкодування моральної шкоди, про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди, про визнання нікчемними правочинів - трудових договорів, встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання незаконним та скасування наказу від 16.08.2013р. № 142-ос та поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди, про відшкодування моральної шкоди, оскільки дані вимоги є предметом розгляду в іншій цивільній справі № 201/12196/13ц, яка розглядається суддею Антонюк О.А. (а.с. № 133-138, 145).

Таким чином, предметом розгляду в цій справі при вирішення її по суті є тільки позовні вимоги ОСОБА_1 в редакції від 15.05.2013р. про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 04.01.2013р. № 12 (а.с. № 1-2).

В обґрунтування позовних вимог по тексту позовної заяви від 15.05.2013р. та в ході судового розгляду справи 02.06.2015р. позивач посилався на те, що він працював доцентом у ДНУЗТ ім. академіка В.Лазаряна. Наказом ректора університету від 04.01.2013р. №12 притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. З даним наказом не погоджується, оскільки його притягнуто до відповідальності за невиконання допоміжних обов'язків лаборанта при підготовці методичних матеріалів, які на нього фактично не покладені. Вважає, що строк на оскарження наказу він не пропустив, так як звертався зі скаргою на спірний наказ до комісії по трудових спорах, рішенням якої від 12.04.2013р. скарга залишена без задоволення. При цьому в ході судового засідання підтвердив, що отримав наказ від 04.01.2013р. №12 у відділі кадрів через 10 днів після його винесення. В ході судового розгляду справи 02.06.2015р. всі свої редакції позовних вимог підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - ДНУЗТ ім. Академіка В.Лазаряна - Костюк Н.П. (діє за дорученням від 17.04.2015р. - а.с. № 131) в судове засідання не з'явилася, надала заяву від 02.06.2015р. (а.с. № 130), в якій просила справу розглядати без її участі, раніше надала заперечення на позов (а.с. № 77-81, 114-117, 127-129), в яких відзначила, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оскільки він протягом 2012-2013р.р. неодноразово порушував норми Закону України «Про вищу освіту», Стандартів вищої освіти вищих навчальних закладів», Положення про організацію навчального процесу в навчальному закладі, що підтверджується його службовою характеристикою завідувача кафедри «Економічна теорія», погодженої деканом факультету «ЕМТ» від 30.10.2012р.; наказом ректора університету «Про результати перевірки заяви та рапортів доцента кафедри «Економічна теорія» ОСОБА_1» від 09.11.2012р. № 960; висновком з перевірки навчально-методичного комплексу дисциплін, які викладає доцент кафедри «Економічна теорія» ОСОБА_1; наказом ректора «Про низьку виконавчу дисципліну доцента кафедри «Економічна теорія» ОСОБА_1» від 04.01.2013р. № 12. З огляду на вищезазначене просила в в задоволенні позову відмовити.

За таких обставин, суд розглянув справу за відсутністю представника відповідача за правилами ст. 169 ЦПК України, та огляду на те, що думка представника відповідача щодо невизнання позовних вимог буде врахована при винесенні рішення, суд розглянув справу на загальних підставах ЦПК України.

Суд, вислухав позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є доцентом, кандидатом юридичних наук. Він працював у ДНУЗТ ім. академіка В.Лазаряна з 01.03.2010р. по 31.01.2013р. на умовах строкового договору, а з 01.02.2013р. по 31.08.2013р. на умовах контракту № 101-09-11. Між тим, з 31.08.2013р. його звільнено у зв'язку із закінченням терміну дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, що посвідчується відповідними наказами університету (а.с. № 83 - 85).

Наказом ректору університету від 04.01.2013р. № 12 «Про низьку виконавчу дисципліну доцента кафедри «Економічна теорія» ОСОБА_1» (а.с. № 89) позивачу оголошено догану за невиконання посадових обов'язків, вимог нормативно-правових актів щодо організації праці та навчального процесу.

Як вбачається з даного наказу, а також наказу про внесення змін до нього № 401 від 18.04.2013р. (а.с. № 89, 90), під час роботи комісії у жовтні 2012р. щодо перевірки науково-методичного забезпечення навчального процесу на кафедрі "Економічна теорія" виявлено ряд порушень. Черговою перевіркою навчально-методичним відділом виконання наказу ректора від 09.11.2012р. № 960 виявлено, що недоліки, вказані в цьому наказі, безпосередньо доцентом ОСОБА_1 не усунені у повному обсязі (рапорт в.о. завідуючого кафедрою Мірошник Н.В. від 13.12.2012р., висновки НМВ від 20.12.2012 р., рапорт першого проректора від 24.12.2012р.). Доцент ОСОБА_1 посилався на невиконання обов'язків іншими посадовими особами кафедри, які заважають йому виконати наказ ректора. ОСОБА_1 даним наказом зобов'язано усунути недоліки до 21.01.2013р.

Наказом ректора від 09.11.2012р. № 960 «Про результати перевірки заяви та рапортів доцента кафедри «Економічна теорія» ОСОБА_1 (який на думку відповідача не виконав позивач) (а.с. № 87) позначено ряд заходів щодо покращення справ у науково-методичному забезпеченні з боку науково-педагогічних працівників, зокрема доценту кафедри ОСОБА_1 був встановлений термін усунення порушень та попереджено щодо персональної відповідальності за виконання посадових обов'язків згідно вимог ст. 31 Закону України "Про вищу освіту", розділу 7 Наказу МОН України від 02.06.1993р. № 161 та самих обов'язків, викладених у посадовій інструкції доцента ОСОБА_1 встановлено порушення Закону Україні «Про вищу освіту» ст. 14 «Стандарту вищої освіти вищих навчальних закладів» п.5, ст.15 «Науково-методичного забезпечення вищої освіти», наказу МОН Україні від 02.06.1993р. № 161 (розділ 7 «Наукове методичне забезпечення навчального процесу»), наказу МОН України від 07.08.2002р. «Про затвердження норм годин для планування і обліку навчальної роботи та переліку основних видів методичної, наукової й організаційної роботи педагогічних і наукових педагогічних працівників вищих навчальних закладів», Положення про організацію навчального процесу в університеті СО ВНЗ-ДНУЗТ-3.01-2010 (розділ 8 «Наукове методичне забезпечення навчального процесу», розділ 14, п. 14.1 «Права та обов'язки науково-педагогічних працівників»), яке відображено у звіті роботи комісії. За неналежне виконання посадових обов'язків попереджено у т.ч. і ОСОБА_1 та зобов'язано усунути недоліки, які виявлені роботою комісії у термін до 15.12.2012р. Про усунення доповісти першому проректору рапортом до 17.12.2012р. Попереджено ОСОБА_1 про те, що до нього можуть бути вжиті заходи дисциплінарного впливу.

Відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Згідно ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV КЗпП України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання, чи є пропущення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайсуду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний наказ прийнято відповідачем 04.01.2013р. В судовому засіданні позивач пояснив, що отримав його через десять днів після прийняття, про що розписався у відповідній книзі у відділі кадрів університету (а.с. № 141зв.стор., п. 43). Отже, позивач дізнався про наявність оскаржуваного наказу орієнтовно 14-15 січня 2013р. Із даним позовом він звернувся до суду, направив його поштою 07.05.2013р. (згідно штампу на конверті) (а.с. № 3), тобто після спливу встановленого законом тримісячного строку.

Надати квитанцію з більш якісним зображенням дати відправлення до суду позову поштою, позивач не зміг. Перевірити дату відправлення згідно даних пошукової системи сайту „Укрпошта", суд не зміг, оскільки дані за номером відправлення 45 на даний час відсутні, оскільки не зареєстровані в системі (а.с. № 139).

При цьому, суд буде користуватися положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК України, яка встановила, що обставини, які визнала сторона по справі, не підлягають доказуванню, а як зазначено вище позивач в судовому засіданні пояснив, що отримав його через десять днів після прийняття (отже 14-15 січня 2013р.), про що розписався у відповідній книзі у відділі кадрів університету (а.с. № 141зв.стор., п. 43), потім оскаржив його до КТС, яка винесла своє рішення 12.04.2013р. не на його користь. Це рішення він отримав 30.04.2013р. (а.с. № 2), після чого направив в суд у травні 2013р. поштою свою позовну заяву .

Таким чином, суд виходить з того, що тримісячний термін для оскарження наказу № 12 від 04.01.2013р. у позивача був з 14-15 січня 2013р. по відповідні дати квітня 2013р., між тим позов до суду відправлено ОСОБА_1 поштою тільки 07.05.2013р., надійшов він до суду 15.05.2013р. (а.с. № 1, 3).

При розгляді справи судом прийнято до уваги, що позивач (який до речі має вищу юридичну освіту, має вчене звання та викладав правові дисципліни, в тому числі трудове право - а.с. № 82-85, 88, 103), клопотання про поновлення строку звернення до суду подавати не забажав, оскільки вважає, що не пропустив тримісячного строку звернення до суду, так як оскаржував наказ до комісії з розгляду трудових спорів університету, що, на його думку, продовжило строки звернення до суду аж до закінчення вирішення спору комісією.

Суд не погоджується із даним твердженням з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Втім, роз'яснюючи законодавчі норми щодо пропущення та поновлення строків звернення до суду, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» наголошує, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Розглядаючи трудові спори після їх попереднього розгляду в КТС, суд з'ясовує і обговорює додержання і причини пропуску як для десятиденного строку звернення до суду для оскарження рішення КТС (ст. 228 КЗпП), так і тримісячного строку звернення до КТС (ст.225 КЗпП), якщо останньою він не був поновлений.

Згідно зі ст. 224 КЗпП України комісія по трудових спорах є обов'язковим первинним органом по розгляду трудових спорів, що виникають на підприємствах, в установах, організаціях, за винятком спорів, зазначених у статтях 222, 232 цього Кодексу.

Трудовий спір підлягає розглядові в комісії по трудових спорах, якщо працівник самостійно або з участю профспілкової організації, що представляє його інтереси, не врегулював розбіжності при безпосередніх переговорах з власником або уповноваженим ним органом.

У зв'язку з прийняттям Конституції України правило ч. 1 ст. 224 КЗпП України не повинне розумітися настільки категорично. Комісії по трудових спорах дійсно залишаються первинним органом по розгляду трудових спорів за встановленими в коментованій статті винятками. Але відповідно до статей 55 і 124 Конституції України працівник має право вибору: звернутися з заявою про вирішення трудового спору до комісії по трудових спорах або безпосередньо до суду. Цей висновок підтверджено й п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996р., якою визначено, що суд не має права відмовити особі в прийнятті її позовної заяви лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті у встановленому законом досудовому порядку.

Частина 2 ст. 224 КЗпП України допускає розгляд трудового спору в КТС. Але звернення до КТС є виключним правом позивача і не позбавляє його можливості одночасного безпосереднього звернення до суду із вимогами про вирішення трудового спору.

Строки, що встановлені ст. 233 КЗпП, не перериваються і не призупиняються. Але вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин. З рештою, оцінку причин як поважних робить суд.

Пропущення строку звернення до суду без поважних причин є підставою для відмови у позові. За загальним правилом, встановленим ст. 73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Тобто для судового захисту порушеного права у випадку пропущення процесуального строку необхідно, щоб позивач заявив клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, і щоб суд визнав строк пропущеним з поважних причин та поновив його. Клопотання про поновлення пропущеного строку подається до суду одночасно з позовною заявою. В прохальній частині самої позовній заяві доцільно зазначити прохання про поновлення пропущеного строку.

Як було вказано, позивач не заявляв клопотання про поновлення пропущеного тримісячного строку звернення до суду. Тому, за відсутності клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, враховуючи правила ст. 267 ЦК України, ст. 233 КЗпП України, роз'яснення п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»щодо застосування строків позовної даності незалежно від заяви про таке, суд вважає за можливе застосувати ці строки, що є наслідком відмови у позові.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що позивач за законом при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні його позовних вимог відмовлено, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 147, 150, 224, 233 КЗпП України , п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996р., ст. ст. 8, 10, 11, 60, ч. 1 ст. 61, ст. ст. 74-76, 88, 169, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. Академіка В.Лазаряна про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 04.01.2013р. № 12 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Н.В.Ткаченко