АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.,

секретар: Шерівська Ю.А.

з участю сторін: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 20 листопада 2004 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . Від шлюбних відносин 01.06.2005 року, у них народився син ОСОБА_5, який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. 07 вересня 2009 року, їхній шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблений відповідний запис.

За час окремого проживання відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча матеріально забезпечений, участі у вихованні, духовному та фізичному розвитку дитини не приймає. Також, батько дитини не бере участі у додаткових витратах, які повязані із оздоровленням сина, його розвитком, так як дитина додатково займається з репетиторами, відвідує спортивні гуртки, тому коштів на утримання та забезпечення належного духовного і фізичного розвитку сина не вистачає.

____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/1539/2015 р. Головуючий у І інстанції:Чебан В.М.

Категорія: 50 Суддя-доповідач: ОСОБА_6

Відповідач офіційно не працює, але має дохід від надання послуг по будівельно-ремонтним роботам, тому він в змозі надавати матеріальну допомогу , оскільки він працездатний, стан здоров'я його задовільний.

Просила стягувати з ОСОБА_4 на її користь на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно з дня предявлення позову та до повноліття сина.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 07 вересня 2015 року і до повноліття дитини. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, обставини які суд вважав встановленими не є доведеними.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції при частковому задоволенні вимог не враховано дійсні обставини справи та неправильно враховано мінімальний розмір аліментів, який повинні забезпечувати батьки у рівних частках та утримання дитини.

Крім того, зазначає, що у відповідача інших неповнолітніх дітей чи інших осіб на утримання немає, і жодних стягнень з нього не проводиться, він є повнолітньою, працездатною, матеріально-забезпеченою особою, яка за законом зобовязана на належному рівні утримувати свою дитину.

Вважає, що відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження відсутності у нього можливості сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень, тому просила змінити рішення суду першої інстанції, та стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень на утримання сина.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правомірно виходив з їх доведеності та обґрунтованості з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 20 листопада 2004 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . Від шлюбних відносин 01.06.2005 року, у них народився син ОСОБА_5, який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. 07 вересня 2009 року, їхній шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблений відповідний запис.

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_3 посилалася на те, що ОСОБА_4. не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання, виховання та розвиток сина.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Оскільки дитина проживає з матір'ю, батько - відповідач по справі, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання. Враховуючи, що відповідач ухиляється від надання допомоги на утримання дитини, аліменти підлягають стягненню за рішенням суду.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, за змістом ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегією суддів встановлено що, відповідач офіційно не працює, але отримує мінливий, нерегулярний дохід, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність визначення розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн., меншій ніж просила позивачка, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач має мінливий, нерегулярний дохід але є працездатною особою, а сума стягуваних аліментів буде відповідати інтересам та потребам дитини.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно зясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушено вимоги закону в частині визначення розміру аліментів, так як на думку апелянта він є належним чином матеріально забезпеченою особою, оскільки здійснює будівельно-ремонтні роботи, які є високооплачуваними, тому взмовзі платити аліменти в розмірі 2000 гривень, з огляду на таке.

У силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При визначені розміру стягуваних аліментів судом першої інстанції було вірно встановлено обставини справи, і стягнуто аліменти на утримання сина, з урахуванням його інтересів та з урахуванням можливостей відповідача.

Враховуючи наведене та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача аліментних та зобовязань матеріального характеру, а також інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що відповідач є матеріально забезпечуваною особою, має високій рівень доходу, тому рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 вересня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: