Номер провадження 2/754/2289/15
Справа №754/3251/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2015 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Журавської О.В.

з участю секретаря Нагорнюка - Данилюка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, неустойки за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат, суд-

встановив :

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, неустойку за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 2002 по 2011 рік. Від шлюбу є дитина - дочка - ОСОБА_3, 2003 року народження. Згідно рішення Деснянського районного суду м.Києва, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2200 гривень. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах - борг по аліментах складає 6900 гривень. За період з серпня 2014 року по лютий 2015 року сума неустойки за прострочення сплати аліментів складає 10666 грн.

Крім того, за 2014 рік позивачкою понесені додаткові витрати на дитину, а саме: для профілактики захворювань та оздоровлення доньки був організований її відпочинок на морі та витрачено - 8500 гривень. Крім того, дочці було придбано новий мобільний телефон, вартістю 1799 грн., електрона книга - вартістю 2150 грн. та синтезатор - 6307 грн.

В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 11 703 грн. та понесені додаткові витрати в сумі 9378 грн..

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність посилань позивача.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об»єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони по справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.3).

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 18.10.2013 року на користь позивача стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 2200 гривень ( а.с.5-6).

Відповідно до ст..180 Сімейного Кодексу України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язання виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, стврювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов"язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Таким чином, при вирішенні спору указаної категорії доведенню підлягає наявність саме особливих обставин, зокрема, наявність хвороби чи каліцтва дитини, що вимагає додаткових витрат, які, зокрема, не покриваються аліментами, що отримує другий з батьків.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частинами 1,4 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час судового розгляду відповідачка зазначила, що в липні 2014 року з метою профілактики захворювань та оздоровлення доньки організувала з нею відпочинок на морі, де було витрачено 17 000 гривень, половину з яких і просить стягнути з відповідача.

В цій частині суд не задовільніє вимоги позивачки, оскільки вважає, що вони безпідставні і недоведені, оскільки позивач не надала суду жодних допустимих доказів того, що її дочка об"єктивно потребувала оздоровлення, відсутні рекомендації (направлення) лікаря-педіатора або іншого спеціаліста про необхідність оздоровлення дитини на морі.

Водночас, саме по собі бажання матері оздоровити дитину на морі в країні Египет, даний відпочинок обраний самою матір"ю на власний розсуд і не є дитячим санаторно-курортним закладом, не може бути прийняте судом в якості безумовної підстави для покладення на платника аліментів обов"язку брати участь у додаткових витратах, що є наслідком реалізації такого бажання.

Щодо вимог позивачки про стягненя додаткових витрат на утримання дитини, а саме: в 2014 році позивачкою було придбано для дитини мобільний телефон, вартістю 1799 гривень, в зв"язку з певним емоційним станом дитини і так як старий телефон вийшов з ладу, для розвитку здібностей та навчання було придбано більш професійний інструмент - синтезатор, на який витрачено 6307 грн. та у зв"язку з тим, що дитина має захворювання у вигляді пупової грижі і не може підіймати більше 3 гк, а портфель з підручниками важить більше 6 кг., позивачкою було придбано електронну книгу, вартістю 2150 гривень, суд вважає їх недоведеними, оскільки позивачкою не надано до суду доказів про те, що її дочка займається в музичній школі чи в іншому музичному гуртку, і їй для занять був необхідний більш професійний інструмент. Крім того, відсутні рекомендації лікаря, щодо обмеження підйому важкості дитині, що викликало необхідність в придбані електронної книги на не підтверджено певний емоційний стан дитини, щодо необхідності придбання нового телефону.

Крім того, як пояснив в судовому засіданні відповідач і даний факт не заперечувала позивач, що у дитини був синтезатор і вона дійсно займається музикою з вчителем на дому, і відповідач не був обізнаний в тому, що дитині потрібен більш професійний інструмент. Крім того, у відповідача відсутні відомості що дитині не можна піднімати більше 3-х кг., що потягло за собою придбання електронної книги.

Придбання матір"ю своїй дитині даних предметів: телефон, синтезатор і електронна книга суд розцінює бажання матері забезпечувати свою дитину, приділяти належну увагу дитини, але дані придбання зроблені позивачкою на власний розсуд, без необхідних рекомендацій спеціалістів, лікарів, вчителів і не можуть бути прийняті судом у якості підстави для покладення на відповідача обов"язку брати участь у даних додаткових витратах, що є наслідком реалізації бажання матері дитини.

Щодо вимог позивачки про стягненя з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 11 703 грн., в цій частині суд відмовляє в позові з наступних підстав.

Відповідно до ст. 196 СК України при винекненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментіув має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до відповіді відділу дежавної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві від 02.07.2015 року заборгованість по сплаті аліментів за боржником станом на 01.05.2015 року відсутня і станом на 01.07.2015 року заборгованість по сплаті аліментів за боржником також не рахується.

Матеріали справи не містять доказів нарахованої пені за прострочення ОСОБА_2 сплати аліментів в сумі 11703грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 180, 185, 195, 196 СК України, ст.ст. 4, 10, 60, 123, 213-215 ЦПК України, суд-

Вирішив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя