провадження № 2/760/5794/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2015 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
16.07.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, 29.12.2014 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали попередній договір купівлі-продажу квартири (далі-попередній договір), відповідно до якого сторони зобов'язались у строк до 06.01.2015 включно укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на умовах, встановлених попереднім договором.
29.12.2014 на виконання вимог попереднього договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 72 000 грн., що еквівалентно 4 500 дол. США, як авансовий платіж до основного договору.
У встановлений попереднім договором строк, відповідач ухилилась від укладання основного договору.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
З'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
29.12.2014 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого сторони домовились у строк до 06.01.2015 включно укласти договір-купівлі продажу (основний договір) квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на умовах, установлених договором (а.с. 20-21).
29.12.2014 на виконання вимог пункту 2 попереднього договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 суму грошових коштів у розмірі 72 000 грн., що еквівалентно 4 500 дол. США за комерційним станом на день укладення договору, як авансовий платіж до основного договору.
Сторони договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у строк до 06.01.2015 включно, не уклали.
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.
Частина перша статті 635 ЦК передбачає, що «попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором».
Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».
Свої зобов'язання за попереднім договором позивач виконав належним чином, зокрема, надав відповідачу грошову суму у розмірі 72 000 грн., як авансовий платіж до основного договору.
Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».
Одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є завдаток (частина перша статті 546 ЦК).
Відповідно до статті 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири.
Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договорів в майбутньому, передана ОСОБА_2 відповідачу грошова сума в розмірі 72 000 гривень є авансом.
Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13.02.2013 № 6-176цс12, який за правилами статті 360-7 ЦПК має враховуватися судом при розгляді справи.
Відповідно до частини другої статті 635 ЦК сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Згідно з пунктом 7 попереднього договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, повинна відшкодовувати другій стороні збитки, завдані простроченням, а саме у разі односторонньої відмови продавця від укладення основного договору, неподання нею документів, необхідних для нотаріального посвідчення основного договору, неприбуття до нотаріуса для укладення основного договору, та за наявності інших обставин, внаслідок яких основний договір не буде укладений з вини продавця, продавець повинен повернути покупцю суму, що передбачена пунктом 2 попереднього договору, а саме суму у розмірі 72 000 грн., що еквівалентно 4 500 дол. США за комерційним курсом станом на день укладення попереднього договору.
Частина перша статті 533 ЦК передбачає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Згідно з частиною другою статті 533 ЦК якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Суд встановив, що зобов'язання у попередньому договорі виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З матеріалів справи випливає, що сторони у пункті 7 попереднього договору визначили, що у разі ухилення продавця від укладення договору купівлі-продажу поверненню підлягає саме сума у розмірі 72 000 грн.
Ухвалюючи рішення, суд виходить із суті правовідносин, що склалися між сторонами, та з умов попереднього договору.
Встановивши спірний характер правовідносин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 72 000 грн. як авансового платежу.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 720 грн.
Керуючись статтями 16, 526, 527, 533, 546, 570, 628, 635 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 360-7 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко