УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,Нагорняка В.А., Маляренка А.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_6 14 297 грн 34 коп. заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 03 березня 2008 року між сторонами укладено договір, за яким банк надав відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування на платіжну картку, а відповідач отримав 2 171 грн 20 коп., які зобов'язався повернути та сплатити 12 % річних за користування коштами, однак не виконав взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого утворився борг, який станом на 18 грудня 2013 року складає 14 297 грн 34 коп., з яких: 956 грн 26 коп боргу за кредитом, 46 грн 74 коп. процентів, 195 грн 40 коп. комісії, 11 941 грн 92 коп. пені, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 657 грн 02 коп. штрафу (процентна складова).

15 травня 2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь банку 1 398 грн 40 коп. боргу за кредитним договором, з яких: 956 грн 26 коп. заборгованості за кредитом, 46 грн 74 коп. - за процентами, 195 грн 40 коп. комісії та 200 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язань.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

07 липня 2014 року рішенням апеляційного суду Миколаївської області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворився борг, який підлягає стягненню зі зменшенням розміру пені, який перевищує розмір збитків, та за виключенням стягнення суми штрафу, оскільки за цими вимогами позивач пропустив строк позовної давності, який був збільшений за домовленістю сторін до п'яти років, а відповідач подав заяву про його застосування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності на звернення до суду, письмовий договір про збільшення позовної давності до п'яти років між сторонами не укладався, позивач не ставив питання про поновлення цього строку, а відповідач подав заяву про його застосування.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають з таких підстав.

Судами встановлено, що 03 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено договір, за яким банк надав, а відповідач отримав 2 171 грн 20 коп. кредитних коштів та зобов'язався їх повернути щомісячними платежами і сплатити 12 % річних за користування коштами на суму залишку заборгованості.

Відповідач не виконав узяті на себе зобов'язання, внаслідок чого утворився борг, який станом на 18 грудня 2013 року складає 14 297 грн 34 коп., з яких: 956 грн 26 коп. - борг за кредитом, 46 грн 74 коп. - борг за відсотками за користування кредитом, 11 941 грн 92 коп. - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 657 грн 02 коп. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив порядку надання кредиту відповідачу, не врахував, що грошові кошти були перераховані відповідачу на платіжну картку, яка діє в межах відповідного строку, не встановив його, не перевірив умов і порядку повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, а вказавши, що договором передбачено їх погашення щомісячно у встановлені строки, не перевірив дотримання позивачем строків позовної давності за кожним платежем окремо з урахуванням позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14, від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, зробив передчасний висновок про часткове задоволення позову.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та правильність висновків про наявність підстав для стягнення боргу, а пославшись на те, що між сторонами не укладався письмовий договір про збільшення строку позовної давності до п'яти років, у задоволенні позову відмовив за пропуском цього строку.

При цьому не врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін і такий договір укладається у письмовій формі, а отже, не перевірив умови договору та доводи позивача щодо встановлення строку позовної давності у п'ять років з урахуванням Умов надання споживчого кредиту та не з'ясував, чи не є ці умови частиною договору, зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні позову з цих підстав, ухвалив помилкове рішення з порушенням норм процесуального права.

Не перевірив відповідність таких висновків позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-144цс14.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:Т.П. Дербенцева А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Д.О. Остапчук