Справа № 127/4217/15-ц
Провадження № 2/127/2530/15
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

15 червня 2015 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку між співвласниками в натурі.

Позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просить в якості забезпечення позову накласти арешт на спірне майно, а саме: на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель №19, розташований на площі 8 Березня в м. Вінниці, загальною площею 102,5 кв. м. Заява обґрунтована тими обставинами, що на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 10.01.2011 року, яке вона вважає незаконним, за сторонами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування на спірне будинковолодіння по 7/80 ідеальної частки (8,75% кожному у спірному майні). Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 намагається відчужити половину будинку, в тому числі і її частку, що підтверджується нотаріальною заявою-повідомлення співвласника від 26.04.2014 року. За таких обставин вважає, що реалізація відповідачкою майнового права на відчуження частки у спірному майні може утруднити або зробити неможливим у майбутньому виконання судового рішення у даній справі про поділ в натурі будинку.

Заява про забезпечення позову має відповідати вимогам визначеним ст.ст.151-152 ЦПК України. В заяві про забезпечення позову має бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо звязаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. п. 3, 4 Постанови пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено реальної небезпеки, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

Суд приходить до висновку, що підстави для забезпечення позову відсутні, оскільки обґрунтування заявника базується на власній оцінці чинного рішення Апеляційного суду Вінницької області від 10.01.20011 року, яким визначено обсяг права власності сторін щодо спірного майна, що не є підставою для задоволення заяви в контексті вимог ст. 151 ЦПК України. Доводи позивача про існування реального наміру відчужити визначену за рішенням суду частки у праві власності не заслуговують на увагу з огляду на час та строки подання співвласниками заяв-повідомлень в порядку нотаріального оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а також ґрунтуються на її припущеннях щодо можливого продажу і частки позивача. До того ж суд звертає увагу, що виниклий між сторонами спір про поділ майна в натурі не є спором щодо самого виникнення та існування права власності на спірне нерухоме майно між сторонами, а тому заява про забезпечення позову з врахуванням заявленого виду та характеру забезпечення за своїм обсягом не є співмірним до обсягу забезпечуваних позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволені заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: