Справа № 363/1900/13-ц Головуючий у І інстанції Скарлат О. І.
Провадження № 22-ц/780/2333/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 18 09.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Іванової І.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6, про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вказаним позовом про стягнення коштів, посилаючись на те, що вони, маючи намір побудувати житловий будинок, погодили з відповідачами, як виконавцями будівництва, його проект та обговорили всі істотні умови договору.

26 березня 2010 року відповідач - ФОП ОСОБА_2 надала позивачам свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, копію свідоцтва платника єдиного податку та погоджений ескізний проект будинку.

Позивачі в свою чергу передали виконавцям авансовий платіж на будівництво - 6 000 доларів США.

Через сімейні обставини у родині позивачів будівництво за погодженням сторін було перенесено на рік. На початку квітня 2011 року відповідачам було передано 7 000 доларів США для проведення відповідних робіт.

25 травня 2011 року відповідачі завезли до позивачів будівельні матеріали для монтажу, а через тиждень бригада будівельників зібрала 1-й поверх будинку, після чого відповідачі передали за виконану роботу ОСОБА_5 3000 доларів США, про що ним було надано розписку і він запевнив відповідачів, що через 10 днів буде завезено решту будівельних матеріалів та завершено монтаж будинку.

Позивачами також зазначалось, що відповідачі зволікали з виконанням своїх зобовязань, при цьому вимагаючи від позивачів оплати додаткових коштів, що значно перевищували обумовлену суму, у звязку з чим останні вирішили розірвати договір. Крім цього, позивачами було запрошено спеціаліста щодо проведено обстеження недобудованого будинку та виявлено ряд порушень і відхилень від технології монтажу.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також вказували, що коли вони повідомили про вказаний висновок спеціаліста відповідачів, то ті в свою чергу заперечили свою вину і відмовилися повертати кошти за неякісну роботу, звинувачуючи при цьому позивачів у невиконанні умов договору.

Крім того, позивачі вважали, що діями відповідачів завдано їм моральної шкоди, яка полягає у тому, що їх родина не змогла завершити будівництво до кінця літнього сезону, вселитись до нього, нормально жити у власному будинку та повсякдень не турбуватись про виконання відповідачами зобовязань щодо будівництва.

У ході судового розгляду позивачі уточнили свої позовні вимоги та з урахуванням поданої ними заяви від 28 січня 2015 року просили стягнути солідарно з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а саме, витрати з усунення недоліків в сумі 109 349 грн., витрати за проведення інженерно-технічного обстеження недобудованого будинку в розмірі 5000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 9 900 грн., витрати за проведення будівельно-технічної експертизи в сумі 1 500 грн. та 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а сааме, витрати з усунення недоліків в сумі 109 349 грн.

Стягнуто солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 витрати за проведення інженерно-технічного обстеження недобудованого будинку в розмірі 5000 грн.

Також стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 750г рн. з кожного та за сплату судового збору в розмірі 571 грн. 74 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на землю, виданого 24 жовтня 2001 року, належить земельна ділянка площею 0,1046 га по АДРЕСА_1 (цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку).

У березні 2010 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з однієї сторони і ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено усну угоду на виготовлення будівельної конструкції деревяного будинку за проектом замовника, яка мала виготовлятися шляхом оциліндрування деревини (вручну).

Сторони домовились, що її вартість становитиме еквівалент 180 доларів США за 1 кв.м.

На виконання правочину на вказаній земельній ділянці зведено двоповерховий будинок з габаритними розмірами 6,79 м х 7,78 м. загальною площею 105,6524 кв.м.

Вартість виконаної роботи згідно домовленості сторін становить 19017,43 доларів США.

Позивачами за правочином було сплачено відповідачам 19000 доларів США .

Встановлені судом вказані обставини сторони визнали в судовому засіданні, а також вони встановлені в рішенні апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року, і згідно ст.61 ЦПК України вони не потребують доказування.

25 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Інвестпроектстрой» було укладено договір №Л38/25-11-11 про проведення інженерно-технічного обстеження недобудованого деревяного будинку з метою визначення технічного стану за адресою: АДРЕСА_1 і вартість такого дослідження становила 5000 грн.

Результати проведення інженерно-технічного обстеження зафіксовані у технічному звіті за 2011 рік, відповідно до якого встановлено, що при зведенні стін із брусів зовсім не використовувалися деревяні чи будь-які інші нагелі для зєднання брусів між собою та їх центрування. При розгойдуванні стін вони зазнавали значних горизонтальних переміщень і їх просторова жорсткість не була забезпечена. Також викликає нарікань якість прокладання між вінцевого ущільнювача; (утеплювача) в деяких місцях він був зовсім відсутній. В осях 3-4хА-Б було виявлено неспівпадіння фундаменту та внутрішньої стіни по осі.3. Це може призвести до осідання зазначеної стіни із-за відсутності опирання по довжині та закручуванні окремих брусів стіни при усадці. Все зазначене вище дало підстави зробити висновок, що зведення стін першого поверху обстежуваного будинку було виконане з грубими порушеннями та відхиленнями від технології монтажу даного типу зєднань та будинків. Внаслідок цього необхідно розібрати зведені стіни у обстеженому будинку та звести їх знову згідно з дотриманням усіх необхідних вимог для можливості нормальної подальшої експлуатації будинку у майбутньому. (том. 1 а.с.17-41).

За клопотанням позивачів ухвалою суду було призначено будівельно-технічну експертизу.

З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 22 травня 2014 року №63 на поставлені судом питання експертом повідомлено наступне. Відсутність деревяних вертикальних нагелів при будівництві рубленого з деревяних колод житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є грубим порушенням вимог пункту 4.7 ГОСТ 30974-2002, що призвело до геометричної змінюваності стін 1-го поверху даної будівлі. Технічно не можливо надбудувати над нестійкими хиткими стінами 1-го поверху конструкцію мансардного поверху, а тому подальша експлуатація конструкції неможлива. Вартість робіт по демонтажу 1-го поверху досліджуваного будинку, її монтаж та монтаж ІІ-го мансардного поверху визначена у кошторисі, який складено на підставі переліку робіт, та склав 109 349 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами доведено факт порушеного їхнього права.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, за якими частково задоволено позовні вимоги.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі звернулися з позовом про стягнення коштів, посилаючись на Закон «Про захист прав споживачів», на заключення договору підряду і на ст.1166 ЦК України.

Таким чином, вимоги позивачів не є способом захисту цивільних прав та інтересів, визначених ст.16 ЦК України та не передбачені ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобовязується збудувати і здати у встановлений строк обєкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобовязується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обовязок не покладається на підрядника, прийняти обєкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно ч.1 ст.852 ЦК України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.877 ЦК України підрядник зобовязаний здійснювати будівництво та повязані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що вимагає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, що ставляться до робіт та кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобовязаний виконати всі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобовязана надати відповідну документацію.

Як вбачається з матеріалів справи, договір підряду не укладався між сторонами. Також відсутня проектно-кошторисна документація та інші додатки до договору будівельного підряду, які мали бути підписані обома сторонами, та містили б чіткий перелік видів робіт та їх орієнтовну вартість, які мав виконати відповідач, як підрядник, при будівництві будинку.

Відсутні в справі і акти приймання-передачі виконаних робіт із зазначенням сум, сплачених позивачами відповідачам за проведену ними роботу з будівництва, що унеможливлює визначення того, які саме роботи позивачі прийняли від відповідачів, сплативши за них обумовлену суму коштів.

Враховуючи відсутність в справі належних та допустимих доказів того, що роботи проводилися саме ФОП ОСОБА_2, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що саме відповідачі відповідають за належну якість вищевказаних робіт.

Не підлягають застосуванню до спірних правовідносин і норми ст.ст.1166, 1167 ЦК України, оскільки вони застосовуються до деліктних правовідносин щодо відшкодування шкоди і потребують доведення наявності складу цивільного правопорушення в діях відповідачів, що позивачами під час розгляду справи не було доведено.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами не визначено характер спірних правовідносин, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вимогами ч.3 вказаної статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як встановлено ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Що стосується заявленої вимоги позивачами про відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн., то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог, оскільки в судовому засіданні позивачами не було доведено, що відповідач принизив честь і гідність позивача, що моральна шкода заподіяна саме протиправними діями відповідачів, не доведена жодними доказами по справі наявність душевних страждань у звязку із протиправною поведінкою відповідачем щодо неї. Посилання позивачів, що погіршення стану здоровя має прямий причинний зв'язок із душевними стражданнями, заподіяними діями відповідачів не підтверджується матеріалами справи та належними доказами.

Також судом першої інстанції було вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, оскільки зазначені позивачами витрати в сумі 9900 грн., що і було підтверджено в судовому засіданні, не всі повязані з розглядом цієї справи у суді, тобто суперечать положенням ст..ст.79, 84 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_7 16 травня 2013 року укладено договір на надання юридичних (консалтингових) послуг .

У судове засідання позивачі подали акт виконаних робіт по договору №01/05-2013т від 16 травня 2013 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру про сплату адвокату 9900 грн. за надані послуги згідно договору. До калькуляції вартості правової допомоги включено: надання консультації, оформлення позовної заяви, підготовка розрахунку розміру шкоди.

Також відповідно до п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Згідно зі ст.ст.82, 88 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Крім того, виходячи зі змісту ст.ст.56, 84 ЦПК України зазначені витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що компенсація витрат на правову допомогу у відповідних розмірах здійснюється за час участі особи, яка надає правову допомогу в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (у випадках, передбачених ЦПК України), під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Всупереч зазначеним вимогам в розрахунок вартості наданої правової допомоги в калькуляції включено витрати, компенсація яких не передбачена законом: надання консультації, оформлення позовної заяви, підготовка розрахунку розміру шкоди.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача задовольнити та скасувати рішення суду про часткове задоволення позову, ухваливши по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування судом норм матеріального права.

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Іванова І.В.