Справа № 367/975/14 Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/1196/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 18 11.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д., Поліщука М.А.,

при секретарі : Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «Родовід Банк на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 березня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого змінено на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 39.1/АК-00002.08.2, за умовами якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів в сумі 28 484,87 дол. США зі сплатою 7,70 % річних та щомісячною платою 0,2500 % за обслуговування кредиту, з кінцевим терміном повернення по 20 березня 2013 року включно. Позивач вказав, що свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, однак позичальник своїх зобовязань належним чином не виконувала, своєчасно платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків не вносила, а тому станом на 29 січня 2014 року у неї утворилася заборгованість по тілу кредиту та відсотках в сумі 28 925,29 дол. США, за платою по кредиту - 27 770,63 грн. та 4 626 085,00 грн. пені, 3% річних та інфляційні витрати. В подальшому позивач збільшив суми позовних вимог, зазначивши про розмір заборгованості відповідача станом на 14 травня 2014 року. Тому, з урахуванням збільшених вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 28 925,29 дол. США (по тілу кредиту та відсотках), 27 770,63 грн. (за платою по кредиту) та 7 341 512,75 грн. (пеня, 3 % річних та інфляційні витрати), а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 39.1/АК-00002.08.2 від 20 березня 2008 року в сумі 22 236,62 дол. США, суму заборгованості за відсотками - 6 688,67 дол. США, суму заборгованості за платою по кредиту згідно п. 1.5.1 кредитного договору - 27 770,63 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 100 000,00 грн., 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 37 483,83 грн. та суму інфляційних витрат від суми простроченої плати по кредиту - 2 827,57 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині розміру стягнутої заборгованості, відповідач, через представника за довіреністю ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. Вважає за необхідне стягнути заборгованість в сумі 12 624,57 дол. США, що станом на 29 січня 2014 року по курсу НБУ еквівалентно 100 908,19 грн., заборгованість по відсотках в сумі 3 795,01 дол. США, станом на 29 січня 2014 року по курсу НБУ еквівалентно 30 333,51 грн. та пеню в сумі 1 000 грн. В задоволенні решти вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом безпідставно не взято до уваги доводи відповідача про застосування до спірних правовідносин загального та спеціального строку позовної давності, оскільки поряд зі встановленим строком дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що в свою чергу дає підстави вважати, що нарахована банком заборгованість суперечить вимогам ст.ст. 257, 258 ЦК України

В апеляційній скарзі позивача ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягненої пені та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі у звязку з тим, що суд, без врахування спеціального строку позовної давності, помилково зменшено розмір пені на підставі ст. 551 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить задовольнити частково, апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так судом встановлено, що 20 березня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого змінено на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 39.1/АК-00002.08.2, за умовами якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів в сумі 28 484,87 дол. США зі сплатою 7,70 % річних та щомісячною платою 0,2500 % за обслуговування кредиту, з кінцевим терміном повернення по 20 березня 2013 року включно.

9 лютого 2009 року сторони уклали додатковий договір, яким погодили, що пункт 3.1.1. кредитного договору № 39.1/АК-00002.08.2 від 20 березня 2008 року викласти у наступній редакції: позичальник зобовязується починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами та нарахованими процентами згідно з графіком платежів (додаток № 2 «Графік погашення заборгованості», який є невідємною частиною цього договору) шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку № 5335.840. Датою сплати заборгованості за кредитом та процентами є день зарахування коштів на рахунки, вказані у пунктах 1.3., 1.6. цього договору. Всі інші умови кредитного договору залишаються незмінними.

Звертаючись до суду з позовом та згодом, збільшуючи суму позовних вимог, представник банку вказав, що у звязку з невиконанням взятих на себе зобовязань, станом 14 травня 2014 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором в сумі 28 925,29 дол. США (по тілу кредиту та відсотках), 27 770,63 грн. (за платою по кредиту) та 7 341 512,75 грн. (пеня, 3 % річних та інфляційні витрати), яка складається з:

- суми заборгованості за кредитом - 22 236,62 дол. США;

- суми заборгованості за відсотками - 6 688,67 дол. США;

- суми заборгованості за платою по кредиту - 27 770,63 грн.;

- суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 7 301 201,35 грн.;

- суми 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 37 483,83 грн.;

- суми інфляційних витрат від суми простроченої плати по кредиту - 2 827,57 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 порушила умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі.

Із даними висновками колегія суддів не може погодитися повністю, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, при укладенні кредитного договору сторони встановили строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 20 березня 2013 року.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 перестала виконувати щомісячне зобовязання з погашення кредиту 24 червня 2009 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 19 лютого 2014 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму.

Дані обставини також підтверджуються розрахунком заборгованості, який розпочинається із 11 червня 2008 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобовязання 20 березня 2013 року вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Однак суд першої інстанції, не врахувавши цих вимог, дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості що утворилась за весь період, з часу укладення кредитного договору, не застосувавши строки позовної давності, про що просила відповідач.

При цьому судом першої інстанції залишено поза увагою ті обставини, що згідно розрахунків позивача, відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості, а тому прийняття дати укладення кредитного договору за дату, із якої відповідач почав ухилятися від його належного виконання, взагалі нічим не обґрунтоване.

Крім того, як розяснено Пленумом Верховного Суду України в постанові від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Однак, висновки суду першої інстанції щодо доведеності позову в мотивувальній частині рішення відсутні.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного зясування обставин справи, із порушенням вимог матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню.

Оцінюючи обґрунтованість доводів позивача щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів враховує наступне.

Оскільки за кредитним договором, укладеним між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 утворилася заборгованість внаслідок порушення умов кредитного договору, виникає необхідність захисту права позивача шляхом стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що загальний строк позовної давності щодо виконання зобовязання, визначений законодавством, не минув, а тому є підстави для стягнення заборгованості в повному обсязі, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки перебіг позовної давності починається в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів, і відхиляються колегією суддів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення.

Враховуючи, що відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності у спірних правовідносинах, та зменшення розміру пені, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити її клопотання і відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог до 11 лютого 2011 року, а пені до 11 лютого 2013 року із підстав спливу позовної давності.

Поруч з цим, зменшуючи розмір пені, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, суд дійшов висновку, що нарахована пеня значно перевищує розмір збитків, які були завдані банку та зменшив її до 100 000грн. Враховуючи, що судом першої інстанції задоволено клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені, з чим погоджується колегія суддів, рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та судових витрат необхідно залишити без змін, в іншій частині скасувати та ухвалити новее рішення про задоволення позовних вимог частково.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором, з урахуванням строку позовної давності, за період з 11лютого 2011 року (початок перебігу позовної давності перед зверненням до суду) по 11 лютого 2014 року становить: сума заборгованості по кредиту 17091,00 доларів США, сума заборгованості за процентами по кредиту 3948,02 доларів США (а. с. 13-21); сума 3 % річних 17801,77 грн., факт її наявності і розмір відповідачем не спростований, будь-яких інших розрахунків відповідачем на надано, тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2014 року в частині стягнення пені та судових витрат за кредитним договором № 39.1/АК-00002.08.2 від 20 березня 2008 року з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без змін, в іншій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 39.1/АК-00002.08.2 від 20 березня 2008 року за період з 11 лютого 2011 року по 11 лютого 2014 року в сумі 17091(сімнадцять тисяч девяносто один) долар США заборгованість за кредитом, 3948(три тисячі девятсот сорок вісім) доларів США 02 центи заборгованість за відсотками, 3 проценти річних в сумі 17 801(сімнадцять тисяч вісімсот одна) гривна 77 коп., в іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: