Справа № 357/4105/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Буцмак Ю. Є., при секретарі Кузьменко Т. Г., за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, від імені та в інтересах яких діють законні представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Білоцерківський міський відділ Управління ДМС у Київській області, служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що 21 березня 2007 року між «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ правонаступником якого на даний час є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 (позичальник) укладено кредитний договір № 02-07-И/40. Згідно умов Кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 65000 доларів США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 19 березня 2027 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8% річних. 21 березня 2008 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору на предмет викладення в новій редакції преамбули п. 2.1, 8 Додатку № 1 до Кредитного договору. Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору визначено, що Банк надав позичальнику кредит у сумі 65000 доларів США, з оплатою по процентній ставці 14% річних. 07 квітня 2010 року було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору на предмет викладення в новій редакції преамбули та п. 5.8. Кредитного договору. За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник зобовязаний у відповідності до пункту 6.1. Кредитного договору, сплачувати Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується у випадках порушення позичальником строків платежів за кредитними ресурсами, процентами, комісійною винагородою. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 21.03.2007 року між Банком та ОСОБА_4 (поручитель) укладено Договір поруки № 02-07-П/40 від 21.03.2007 року за яким Поручитель зобовязався перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобовязань за Кредитним договором солідарно із Позичальником. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 21.03.2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір від 21.03.2007 року. Відповідно до пункту 1 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є квартира розташована за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 71,0 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м. Сума заборгованості за Кредитним договором станом на 24.01.2015 року складає 1 896 609 грн. 95 коп., з яких: сума строкової заборгованості за кредитом 56 110,11 дол. США (за курсом НБУ 15,7921 грн./1 дол.) 886 096,47 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом 3 645,03 дол. США 57 562,68 грн.; сума строкової заборгованості за відсотками 557,71 дол. США 8 807,41 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками 16 094,84 дол. США 254 171,39 грн.; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту 141 231,20 грн.; пеня, нарахована на суму прострочених відсотків 548 740,80 грн. Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, а заборгованість за Кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, позивач отримав право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на Предмет іпотеки за Банком. Банк 18.12.2014 року направив на адресу Позичальника та Поручителя вимоги усунути порушення умов Кредитного договору, Іпотечного договору та Договору поруки, попередивши при цьому про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі незадоволення даної вимоги Банку. Крім того, на адресу осіб, які зареєстровані та проживають у житловому приміщенні, що є Предметом іпотеки, направлено вимоги про добровільне виселення з приміщення та повідомленням про те, що у разі незадоволення даної вимоги Банк звернеться до суду із заявою про їх примусове виселення. Проте порушення умов Кредитного договору, Іпотечного договору та Договору поруки не усунуто, заборгованість не погашено, особи, що зареєстровані та проживають у Предметі іпотеки, з нього добровільно не виселилися. Позивач просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором № 02-07-И/40 від 21.03.2007 року в сумі 1 896 609 грн. 95 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 71,0 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; виселити з квартири під АДРЕСА_1 осіб, які там зареєстровані та проживають, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, законними представниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4; покласти на відповідача обовязок відшкодувати позивачу сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 243, 60 грн. та судовий збір за подання заяви про виселення в сумі 252 грн.

Представники позивача в суді позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити, уточнили позовні вимоги, зазначивши відповідачів у справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить у їх задоволенні відмовити, зробив заяву про застосування позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з»явились, причину неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у їх відсутності до суду не направили.

Представник третьої особи служби у справах дітей Білоцерківської міської ради надіслав на адресу суду листа, у якому просить справу розглянути у відсутності їх представника, винести рішення, яке б не порушувало законні права та інтереси неповнолітніх.

Представники третьої особи - реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Білоцерківський міський відділ Управління ДМС у Київській області, будучи належним чином повідомлені про місце, день час розгляду справи, до суду своїх представників не направили.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, заперечення проти позову, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 58,60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 526,530,1054,626,627,11,553-555,559 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк (позикодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобовязаний повідомити про це боржника, а в разі предявлення до нього позову подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р. відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. … строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання в повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред»явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Судом досліджені:

Кредитний договір № 02-07-И/40 від 21 березня 2007 року, додаток № 1 до договору № 02-07-И/40 від 22 березня 2007 року;

Додаткова угода № 1, до кредитного договору № 02-07-И/40 від 21 березня 2007 року, від 21 березня 2008 року;

Графік зниження розміру заборгованості;

Додаткова угода № 2, кредитного договору № 02-07-И/40 від 21 березня 2007 року, від 07 квітня 2010 року;

Договір поруки № 02-07-П/40 від 21 березня 2007 року;

Іпотечний договір від 21 березня 2007 року;

Копія вимог в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» від 17.12.2014 року;

Розрахунок загальної суми заборгованості по кредитному договору № 02-07-И/40 від 21.03.2007 року в іноземній валюті, що підлягає до сплати боржником ОСОБА_3, за період з 21.03.2007 р. по 24.01.2015 року;

Постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року справа № 6-124ц13;

Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

Заперечення проти позову ОСОБА_3 (у т.ч. законний представник ОСОБА_5;

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2010 року справа № 2-11911/2010 р.;

Довідка АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 1080 від 18 січня 2011 року;

Копія виконавчого листа від 23 травня 2011 року виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області;

Лист АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 1239 від 20 червня 2012 року;

Копія наказу від 13 серпня 2013 року про звільнення ОСОБА_3;

Копія заяви ОСОБА_3 до начальника відділення № 40 АТ Банк «Фінанси та Кредит» від 20 серпня 2013 року;

Свідоцтво про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Довідка КП БМР ЖЕК № 6 від 19 травня 2015 року № 733;

Пояснення по справі представника позивача;

Копія ухвал Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року, 29 жовтня 2014 року, 01 квітня 2015 року;

Копія рішення колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року, справа № 753/18961/13-ц;

Довідка КП БМР ЖЕК № 6 від 19.05.2015 року про зареєстрованих осіб в АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що 21 березня 2007 року між «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ правонаступником якого на даний час є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 (позичальник) укладено кредитний договір № 02-07-И/40. Згідно умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 65000 доларів США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 19 березня 2027 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8% річних. 21 березня 2008 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору на предмет викладення в новій редакції преамбули п. 2.1, 8 додатку № 1 до кредитного договору. Додатковою угодою № 1 до кредитного договору визначено, що банк надав позичальнику кредит у сумі 65000 доларів США, з оплатою по процентній ставці 14% річних. 07 квітня 2010 року було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору на предмет викладення в новій редакції преамбули та п. 5.8. кредитного договору. За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник зобовязаний у відповідності до пункту 6.1. кредитного договору, сплачувати банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується у випадках порушення позичальником строків платежів за кредитними ресурсами, процентами, комісійною винагородою.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 21.03.2007 року між банком та ОСОБА_4 (поручитель) та ОСОБА_3 (боржник) укладено договір поруки № 02-07-П/40 від 21.03.2007 року, за яким боржник та поручитель у разі невиконання Боржником зобовязань за кредитним договором відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Предметом іпотеки за вищевказаним договором є квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 71,0 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м.

Банк свої зобовязання перед відповідачем ОСОБА_3 виконав. Відповідач ОСОБА_3, неналежно виконує свої зобовязання.

17.12.2014 р. банк надіслав на адресу ОСОБА_3 (позичальника), ОСОБА_4 (поручителя) (кожного) вимогу в порядку ст. 35 закону України «Про іпотеку», у яких зазначено, що позичальником порушуються зобовязання за кредитним договором від 21.03.2007 р., порушуються права та інтереси банку. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 17.12.2014 р. складає 1385037 грн. 74 коп. Вимагається від них протягом 30 днів повернути кредитні кошті та погасити заборгованість у зазначеному розмірі. У разі невиконання даних вимог банк розпочне процедуру стягнення на заставлене майно, а саме квартиру.

Згідно з пунктом 3.4 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, у наступних випадках: б) позичальник в період дії цього договору порушував будь-які умови цього договору, у тому числі позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату відсотків і комісійної винагороди, відповідно до пунктів 3.2, 4.3. 4.4, 4.7, 4.8.

Згідно Правового Висновку правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 29 січня 2014 р. при розгляді справи № 6-155цс13 (справа за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до особа 1, особа 2, особа 3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором): відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявить протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобовязання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобовязання за договором поруки припинилося.

Судом встановлено, що у п. 5.1 договору поруки від 21.03.2007 р. зазначено: «Порука припиняється із припиненням зобовязання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя».

Боржник ОСОБА_3 припинив за кредитним договором здійснювати погашення тіла кредиту з січня 2012 р.

Судом встановлено, що Банк (кредитор) вимогу до поручителя відповідача ОСОБА_4 надіслав 17.12.2014 р., а з позовом звернувся 23.02.2015 р. (штамп на конверті).

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

У звязку з цим суд прийшов до висновку, що зобовязання поручителя ОСОБА_4 за договором поруки від 21.03.2007 р. припинилися.

За таких обставин суд вважає у задоволені позову до відповідачів ОСОБА_4 та малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах яких діє ОСОБА_4, слід відмовити.

Відповідно до ст.ст. 256-261,264,266,267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Особа, яка виконала зобовязання після спливу позовної давності не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 611, частинами 2-4 ст. 612 ЦК України встановлені правові наслідки порушення зобовязання боржником.

У пункті 7.2 кредитного договору зазначено: цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Пунктом 7.7 кредитного договору передбачено невід»ємною частиною цього договору є Графік зниження розміру заборгованості (додаток № 1).

Судом встановлено, що згідно Графіка зменшення розміру заборгованості по кредиту, позичальник відповідач (ОСОБА_3.) зобовязався сплачувати щомісячно у період з 1 по 10 числа, починаючи з 1 по 10 квітня 2007 р. грошові кошти в розмірі 550,48 дол. США на погашення суми основного боргу, на погашення відсотків.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору (до 19 березня 2027 р.), сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів).

Судом встановлено, що позичальник (ОСОБА_3.) перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту (основного боргу) з січня 2012 р., останній платіж по тілу кредиту здійснений у грудні 2011 р.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні зробив заяву про застосування до вимог позивача позовної давності.

Суд, враховуючи заяву відповідача ОСОБА_3 про застосування судом позовної давності, вважає можливим застосувати/застосовує позовну давність до позовних вимог позивача у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 три роки.

Право вимоги по заборгованості збігло, тому, що предявити вимогу до позичальника - боржника - відповідача ОСОБА_3 про виконання зобовязання за кредитним договором № 02-07-И/40 від 27.03.2007 р. у кредитора (банка) виникло починаючи з 11.01.2012 р., банк із позовом від 20.02.2015 р. (дата вказана у позові), звернувся до суду 23.02.2015 р. (штамп на конверті).

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Згідно із п. 3.4 кредитного договору № 02-07-И/40 від 27.03.2007 р.: банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, у наступних випадках: б) позичальник в період дії цього договору порушував будь-які умови цього договору, у тому числі позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату відсотків і комісійної винагороди, відповідно до пунктів 3.2, 4.3. 4.4, 4.7, 4.8.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому суд зазначає, що позивач, представник позивача не звертались до суду із заявою про визнання поважними причини пропущення позовної давності.

Суд не знаходить підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності позивачем.

За таких обставин суд вважає у задоволені позову до відповідачів ОСОБА_3 та малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах яких діє ОСОБА_3, слід відмовити.

Відповідно до ст.ст. 1,2,4,10,11 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.ст. 12,13,4,3 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний Кодекс України. Загальними засадами цивільного законодавства є: 3) свобода договору; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Таке ухвалене рішення за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд вважає, буде законним, справедливим та розумним, таким, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, обраним судом способом захисту прав та інтересів відповідачів.

При ухваленні рішення, суд враховує правові позиції Верховного Суду України у справах № 6-155цс 13, № 6-53цс 14, № 6-116цс 13, № 6-124цс 13.

Відповідно до ч.3 ст. 208, ч.1,2 ст. 209, ч.2,3 ст. 213 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 3,4,11,12,13,252,256-261,264,266,267,526,530,553-555,559,1054,626,627 ЦК України, правових позицій Верховного Суду України у справах № 6-155цс 13, № 6-53цс 14, № 6-116цс 13, № 6-124цс 13, керуючись ст.ст. 1,2,4,10,58-60,88,208,209,212-215,360-7 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від імені та в інтересах яких діють законні представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, Білоцерківський міський відділ Управління ДМС у Київській області, служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Ю. Є. Буцмак

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області