АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________Провадження: № 22-ц-/790/2473/15 Головуючий: 1 інстанції Справа: № 640/4/15-ц Огієнко Д.В.
Категорія: сімейні Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

16 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому вказувала на те, що з 15 липня 2003 року вони з відповідачем по справі ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час шлюбу подружжям було придбане нерухоме майно, а саме: домоволодіння № 57 та № 61, що розташовані по АДРЕСА_1, вартість яких складає 101 600,00 грн. та 66 229,00 грн. відповідно, легковий автомобіль ВАЗ 2104030-20, 2007 року випуску, вартістю 46 000,00 грн., причіп ПВА, 2007 року випуску, вартістю 5 300,00 грн., а також предмети побуту, зокрема: кухню «Корона», плиту кухонну Rainford, пилосмок Samsung, електронасос Нива, апарат опалювальний газовий побутовий, електрочайник, кухонний комбайн Braun, меблеву стінку, книжкові полиці (2 шт.), ліжко, палас (3х5 м.), килим (2х3 м.) та кухонний куточок, а всього майна на загальну суму 230 929,00 грн.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. При цьому під час вирішення справи про розірвання шлюбу між сторонами, питання про розподіл майна подружжя судом не вирішувалось, оскільки колишній чоловік пообіцяв позивачці вирішити вказане питання мирним шляхом за взаємною згодою, проте до цього часу все спільно набуте під час шлюбу майно знаходиться у володінні відповідача ОСОБА_2

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем на її утриманні залишись двоє неповнолітніх дітей, яких вона самостійно виховує та забезпечує, оскільки колишній чоловік ними не опікується та коштів на їх утримання не надає, позивачка ОСОБА_3 просила суд на підставі ст.ст. 60, 61, 69-71 СК України в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, набутого за час шлюбу:

· визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 яке зареєстроване на праві власності за відповідачем ОСОБА_2;

· визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_2 яке також зареєстроване на праві власності за відповідачем;

· визнати за нею право власності на 2/3 частини автомобіля ВАЗ 2104030-20, 2007 року випуску, який зареєстрований в ДАЇ на імя відповідача;

· визнати за нею право власності на 2/3 частини причіпа ПВА, 2007 року випуску, який зареєстрований в ДАЇ на імя відповідача;

· виділити їй в користування зі спільно нажитого майна кухню «Корона» вартістю 3 000,00 грн., кухонний куточок вартістю 400,00 грн., книжкові полиці вартістю 400,00 грн., палас вартістю 200,00 грн., килим вартістю 200,00 грн. та меблеву стінку вартістю 600,00 грн.;

· виділити у користування відповідача ОСОБА_2 плиту кухонну Rainford, пилосмок Samsung, електронасос Нива, апарат опалювальний газовий побутовий, електрочайник, кухонний комбайн Braun, ліжко;

· зобовязати відповідача компенсувати їй різницю вартості майна в розмірі 9 065,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 заявлений його колишньою дружиною позов не визнав, посилаючись у своїх письмових запереченнях на те, що жодних претензій чи заяв про поділ майна спільного майна остання до нього не предявляла, в інакшому б разі таке питання було б вирішено між ними у позасудовому порядку шляхом мирного поділу майна та оформлення відповідних документів. Після розлучення позивачка ОСОБА_3 добровільно, на власний розсуд, без жодних з його боку перешкод забрала всі необхідні на її погляд речі з домоволодіння АДРЕСА_1 Вказане домоволодіння на даний час знаходиться у заставі, згідно укладеного між ним та АППБ «Аваль» Іпотечного договору № 014/1332/74/63074/1 від 20.04.2006 року. Інше домоволодіння № 61 було фактично придбане матірю відповідача у його ж бабусі, яка там постійно проживає, з метою передачі вказаного домоволодіння у заставу для придбання ОСОБА_2 автомобіля та причіпа для здійснення ним підприємницької діяльності. Посилання позивачки на те, що вона самостійно виховує та забезпечує їхніх спільних дітей, взагалі не відповідають дійсності, оскільки син та донька всі вихідні дні та канікули проводять разом з батьком та у цей час знаходяться на його утриманні, крім того він не ухиляється від сплати присуджених судом аліментів. Також відповідач ОСОБА_2 вказував на те, що позивачкою не прийнято до уваги того, що у подружжя є не тільки спільно придбане майно, а й спільні зобовязання, зокрема це отриманні подружжям кредити, сплата яких повністю лежить на відповідачеві й після розірвання шлюбу. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що зазначена позивачкою ОСОБА_3 вартість спірного майна не відповідає дійсності, оскільки вказана нею на час його придбання, а не звернення до суду, відповідач ОСОБА_2 просив суд відмовити у задоволенні заявлених позивачкою вимог у повному обсязі.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Визнано за позивачкою ОСОБА_3 право спільної сумісної власності з відповідачем ОСОБА_2 на домоволодіння № 57 та № 61, що розташовані по АДРЕСА_1, автомобіль ВАЗ 2104030-20, 2007 року випуску та причіп ПВА, 2007 року випуску.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

При цьому судом першої інстанції вирішено й питання судових витрат по справі.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_3 1 096,00 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_3 вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення було постановлено районним судом за його відсутності, а відтак він був позбавлений можливості скористатися своїми процесуальними правами, щодо безпосередньої участі в розгляді справи, надання особистих пояснень щодо предмету виниклого спору та необхідних доказів.

При цьому, приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний у кредит, який відповідач самостійно виплачує й до теперішнього часу, а відтак при вирішенні спору суд повинен був врахувати й боргові зобовязання подружжя, що виникли в період шлюбу.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та перевіривши матеріали цивільної справи, судова колегія вважає, що ця справа на даний час не може бути предметом апеляційного розгляду, виходячи з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, якою визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 215 ЦПК України рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини.

При цьому в мотивувальній частині судового рішення, зокрема повинно бути зазначено:

- встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини;

- мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти;

- чи порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

Як розяснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Згідно вищевказаної коментованої процесуальної норми - ст. 215 ЦПК України в резолютивній частині судового рішення повинні бути, зокрема зазначені: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково, висновок суду по суті заявлених позовних вимог.

Як розяснено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК.

У ній, зокрема, має бути зазначено:

висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено).

Як убачається зі змісту мотивувальної та резолютивної частини рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року, ухваленого по справі, суд своїм рішенням лише констатував ту обставину, що домоволодіння № 57 та № 61, розташовані по АДРЕСА_1, а також автомобіль ВАЗ 2104030-20, 2007 року випуску та причіп ПВА, 2007 року випуску, є обєктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2, набутого у шлюбі.

Однак, при цьому судом першої інстанції фактично залишилось не вирішеним питання, щодо поділу цього майна між колишнім подружжям у відповідності до вимог Сімейного кодексу України, на чому наполягала позивачка ОСОБА_3 та до чого зводилась суть заявлених нею позовних вимог, що беззаперечно позбавляє суд апеляційної інстанції можливості в повному обсязі перевірити законність і обґрунтованість ухваленого районним судом по справі рішення.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі й у разі, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, а також ту обставину, що вказані вище позовні вимоги ОСОБА_3 були предметом судового розгляду, в звязку з чим зазначений недолік може бути усунутий судом першої інстанції шляхом ухвалення додаткового рішення, судова колегія вважає за необхідне відповідно до ч. 7 ст. 297 ЦПК України зняти цивільну справу з апеляційного розгляду та повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення по справі додаткового судового рішення за правилами ст. 220 ЦПК України.

З огляду на викладене, та керуючись ст. 297 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя зняти з апеляційного розгляду та повернути до Зачепилівського районного суду Харківської області для вирішення питання про ухвалення по справі додаткового судового рішення протягом 20 днів.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: