У Х В А Л А

іменем україни

3 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,
Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_7, третя особа - відділ Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області, про скасування рішення та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про скасування рішення та визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним рішення Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 21 жовтня 2004 року № 16 у частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_7

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1125 га, розташовану на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, виданий ОСОБА_7 15 листопада 2005 року.

Зобов'язано управління Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області скасувати реєстрацію зазначеного державного акта.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_7 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що Садівниче товариство "ЗМІ-2" створено у 1987 році, йому виділено у користування 5 га землі у с. Андріївка Вільнянського району Запорізької області для організації колективного саду та видано відповідний державний акт.

4 грудня 2003 року ОСОБА_7 як член СТ "ЗМІ-2" звернувся до Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області з заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки, площею 0,098 га.

Рішенням Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 25 грудня 2003 року № 6 "Про передачу земельних ділянок у власність" було передано у власність громадян, членів СТ "ЗМІ-2", земельні ділянки згідно їх заяв та додатку № 1, відповідно до якого площа земельної ділянки ОСОБА_7 дорівнювала 0,098 га.

Рішенням Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 21 жовтня 2004 року № 16 було затверджено технічну документацію із складання державних актів на право приватної власності на землю членів СТ "ЗМІ-2" на території Михайлівської сільської ради у с. Андріївка, згідно списку. При цьому у списку площа земельної ділянки ОСОБА_7 визначена у розмірі 0,1125 га.

На підставі вказаного рішення Михайлівської сільської ради 15 листопада 2005 року ОСОБА_7 отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1125 га.

На підставі рішення установчих зборів членів Обслуговуючого кооперативу "ЗМІ-2" (далі - ОК «ЗМІ-2») від 22 січня 2010 року, викладеному в протоколі кооперативу № 1, зазначено, що за заявою ОСОБА_8 право на користування земельною ділянкою НОМЕР_1 передано ОСОБА_9, та вирішено питання про прийняття її в члени кооперативу.

Рішенням Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 28 лютого 2011 року ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо передачі у власність земельної ділянки, площею 0,0927 га, для ведення садівництва, розташованої у с. Андріївка Вільнянського району Запорізької області.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, апеляційний суд виходив із того, що позивачка починаючи з 2002 року є членом кооперативу та в її користуванні знаходиться земельна ділянка НОМЕР_1, а тому рішенням Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 21 жовтня 2004 року № 16, яким затверджено технічну документацію із складання державних актів на право приватної власності на землю членів СТ "ЗМІ-2" на території Михайлівської сільської ради у с. Андріївка та яким передано відповідачу у власність земельну ділянку в розмірі 0,1125 га порушуються права позивача на оформлення правовстановлюючих документів на виділену їй у користування земельну ділянку.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені при неповному з'ясуванні усіх обставин справи.

Із статуту СТ «ЗМІ-2», затвердженого протоколом загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «ЗМІ-2» від 21 серпня 2011 року, вбачається, що у ОСОБА_6 перебуває у користуванні земельна ділянка розміром 0,0810 га (т. 1 а. с. 38-39). Зазначене також підтверджується схемою земельних ділянок СТ «ЗМІ-2», станом на 8 серпня 2013 року (т. 1 а. с. 83).

Частиною 4 статті 339 ЦПК України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Так, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції Запорізької області від 29 січня 2014 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що апеляційним судом не було встановлено чи була позивачка членом кооперативу на момент прийняття Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області рішення від 21 жовтня 2004 року № 16, чи сплачувала вона членські внески та чи знаходилась у її користуванні земельна ділянка НОМЕР_1.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Вважаючи членську книжку ОСОБА_6 належним та допустимим доказом на підтвердження факту членства позивачки у СТ «ЗМІ-2» починаючи з 2002 року та покладаючи зазначений доказ в основу судового рішення, апеляційний суд не звернув уваги на те, що у членській книжці взагалі не зазначено землекористувача спірної земельної ділянки ОСОБА_8, який в подальшому передав зазначену земельну ділянку позивачці, що протиречить рішенню установчих зборів членів Обслуговуючого кооперативу "ЗМІ-2" (далі - ОК «ЗМІ-2») від 22 січня 2010 року, викладеному в протоколі кооперативу № 1 (т. 1 а. с. 10-11).

Крім того, заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_7 зазначав, що в 2000 році ОСОБА_12 (перший користувач земельної ділянки) земельну ділянку НОМЕР_1 передав у користування ОСОБА_13, який 7 жовтня 2006 року на підставі акта передав у користування ОСОБА_6

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, апеляційний суд на порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, належним чином не спростував доводи відповідача про те, що ОСОБА_6 на момент прийняття Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області рішення від 21 жовтня 2004 року № 16 була членом садівничого товариства та користувачем земельної ділянки НОМЕР_1, не усунув протиріч щодо розміру земельної ділянки НОМЕР_1, не витребував докази на підтвердження переходу права користування спірної земельної ділянки від ОСОБА_12 до ОСОБА_6

За таких обставин апеляційний суд на порушення норм процесуального права не встановив всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відтак судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, визначених частиною 2 статті 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Ступак