У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 20 червня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») був укладений договір банківського вкладу на суму 4 тис. доларів США строком на три місяці до 20 вересня 2013 року та виплатою 8 % річних на суму вкладу. За умовами даного договору його дія подовжується на той самий строк, якщо від вкладника не надійшла заява про повернення суми депозиту. 24 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся на адресу відповідача з письмовою заявою про відсутність наміру продовження дії зазначеного договору та вимогою виплати всіх грошових коштів за договором разом із нарахованими відсотками, проте така заява була залишена без задоволення, грошові кошти не були виплачені позивачу. У зв'язку із зазначеним позивач просив визнати неправомірною відмову банку у видачі суми вкладу; стягнути на свою користь суму вкладу у розмірі 4 тис. доларів США та 380,00 доларів США нарахованих за ним відсотків, а також судові витрати у справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів наявності грошових коштів на відповідному банківському рахунку, відкритому на його ім'я у ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання умов договору банківського вкладу.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 20 червня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу у розмірі 4 тис. доларів США терміном до 20 вересня 2013 року та із виплатою 8 % річних на суму вкладу.

Відповідно до п. 7 банківського договору у разі спливу тримісячного строку дії договору та відсутності заяви позивача про намір повернути вклад договір автоматично продовжується на той самий термін.

24 квітня 2014 року ОСОБА_3 у м. Дніпропетровську звернувся до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення банківського вкладу, однак кошти повернуті не були з посиланням на те, що договір банківського вкладу оформлений на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, у зв'язку із чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Не приймаючи як доказ наявності коштів на депозитному рахунку позивача довідку Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», суди зазначили, що така довідка не містить складових, тобто з чого складається заборгованість за депозитним вкладом, відсутні повні дані щодо номера рахунка, номера вкладу, грошової одиниці, відсутня печатка. Крім того, зазначена довідка була виготовлена 25 квітня 2014 року, тобто після настання форс-мажорних обставин у Автономній Республіці Крим.

Разом з тим відповідачем не був спростованих факт наявності укладеного ОСОБА_3 із банком банківського договору, у матеріалах справи міститься лист відповідача від 23 вересня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-201409922/184, у якому зазначено, що для виконання вимог ОСОБА_3 щодо повернення банківського вкладу позивачу було запропоновано здійснити реструктуризацію вкладу, на що останній відмовився від зазначеної пропозиції. У зазначеній відповіді відповідачем не було зазначено про відсутність коштів на банківському рахунку позивача, більше того, відповідач просив позивача здійснити реструктуризацію вкладу, що свідчить про визнання наявності коштів на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки суди не звернули належної уваги на вказані обставини, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахували норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик