У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 травня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля та автомобіля, який належить на праві власності ОСОБА_7 і який знаходився у користуванні ОСОБА_9 Станом на момент звернення до суду із даним позовом винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_9, цивільна відповідальність якого не застрахована, а тому позивач просив суд стягнути з відповідачів суму матеріальних збитків у розмірі 16800 грн 79 коп. та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 650 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 16800 грн 79 коп. відшкодування матеріальної шкоди, 650 грн витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження та 243 грн 60 коп. судового збору.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2015 року скасовано рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2015 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 23 травня 2014 року о 10:00 на перехресті вул. Східна - вул. Ватутіна в м. Житомирі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_10, який керував автомобілем VW Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1, та ОСОБА_8, який керував автомобілем ВАЗ-21013, державний номерний знак НОМЕР_2.

Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідженні № 21 від 02 червня 2014 року вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля VW Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 16800 грн 79 коп.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 23 червня 2014 року винним у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України визнано ОСОБА_8

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 25 грудня 2014 року скасовано постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 23 червня 2014 року та закрито провадження у справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 23 червня 2014 року, яка була чинна на момент ухвалення рішення місцевим судом, встановлено протиправність дій та вина ОСОБА_8 у скоєнні спірної дорожньо-транспортної пригоди та причинний зв'язок між діями останнього та матеріальними збитками власника автомобіля VW Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1, а тому такі збитки у розмірі 16800 грн 79 коп. підлягають стягненню з ОСОБА_8на користь ОСОБА_10

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи у справі нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що під час розгляду справи в апеляційному порядку судове рішення про притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за адміністративне правопорушення було скасовано судом апеляційної інстанції, а провадження у зазначеній справі закрито у зв'язку з відсутністю у діях останнього складу адміністративного правопорушення. При цьому, суд вказав, що позовні вимоги ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди у справі, що розглядається, не підлягає задоволенню, оскільки згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 10 від 20 лютого 2015 року неможливо встановити, чиї дії з технічної точки зору стали причиною спірної дорожно-транспортної пригоди.

Проте, повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Оскаржене рішення не відповідає вимогам, що встановлені до змісту мотивувальної частини рішення апеляційного суду, що закріплені у пункті 3 статті 316 ЦПК України.

Так, у мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанції мають зазначатися мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та не оспорені обставин, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносин; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Також, у цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті справи, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Суд апеляційної інстанції не врахував зазначене та, ухвалюючи нове рішення у справі, обмежився лише посиланням на висновок судової автотехнічної експертизи № 10 від 20 лютого 2015 року та вказав на неможливість встановлення фактичних обставин справи, а саме чиї дії з технічної точки зору стали причиною спірної дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та не може вважатися достатнім для вирішення спору у справі, що розглядається.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_6 на підтвердження майнової шкода, завданої у результаті спірної дорожньо-транспортної пригоди надав суду відповідний доказ - висновок експертного автотоварознавчого дослідженні № 21 від 02 червня 2014 року, згідно з яким сума майнової шкоди становить 16800 грн 79 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 1187 1188 ЦК України.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлено ст. 1188 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

При цьому, пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції у порушення статей 213, 214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не встановив ступінь вини кожного із володільців джерел підвищеної небезпеки у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та не обґрунтував належним чином висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2015 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик