Справа № 2-6282/11
РІШЕННЯ

іменем України

„25" травня 2012 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коньковій А.О.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі представника позивача - ОСОБА_2,

за участі представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, де третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 04 листопада 2003 року рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який був зареєстрований 14 лютого 1998 року відділом РАЦС АНД району м. Дніпропетровська, актова запис № 65 . 20 жовтня 2003 року відповідачем був отриманий виконавчий лист по справі № 2-1789/2003, згідно з яким зобов'язано стягувати щомісячно аліменти з позивача на користь відповідача для утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення повноліття у розмірі ? частині від усіх видів доходу, але не менш ніж 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 13.10.2003 року . 12 листопада 2003 року державним виконавцем Амур - Нижньодніпровського відділу держаної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Бобро Ю.В. було відкрито виконавче провадження, про що винесена відповідна постанова. Виплати аліментів за жовтень, листопада та грудень 2003 року були сплачені відповідачу, але у зв'язку з тим, що дійсні оплати були здійснені вже покійною матір'ю позивача, як зазначається позивачем при зверненні до суду, копії платіжних документів він не може знайти, тому підтвердження щодо відсутності заборгованості за цей період може підтвердити безпосередньо сама відповідачка.

Позивач разом із відповідачем напередодні 2004 р. помирилися, новорічні та різдвяні свята вже зустрічали разом, тобто стали проживати однією сім'єю, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, разом виховували та утримували спільну неповнолітню дитину ОСОБА_5.

Проживав позивач з відповідачем та дочкою у квартирі позивача, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; донька ходила до школи - інтернат №3, що розташована поблизу квартири. За час, спільного проживання з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_8 року народилася друга спільна дитина - ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про народження дитини, видане 02 жовтня 2007 року, видане АНД відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області , серія НОМЕР_2. Утім, у 2011 року стосунки почали руйнуватися; спочатку відповідач забрала молодшу дитину та пішла жити до іншого чоловіка, старша дочка проживала із позивачем, та була на повному його утриманні. У вересні 2011 року відповідач поставив питання про те що хоче забрати й старшу дитину, яка при особистій розмові із батьком сказала, що бажає жити із ним, ле коли з'явилася мати наголосила, що батьки самі повинні розібратися і вона не бажає втручатися, тому відповідач зібрала її речі та забрала старшу доньку із собою.

На даний час відповідач не дає позивачу можливості бачитися із доньками; у зв'язку з чим позивач був вимушений звертатися до органу опіки АНД районного виконавчого комітету м. Дніпропетровська із завою про зобов'язання відповідача надавати мені час для побачення із дітьми. З дня фактичного проживання спільних дітей з відповідачем окремо від позивача позивач сумлінно виконує рішення суду щодо виплати аліментів на старшу доньку та в добровільному порядку сплачує аліменти на молодшу дитину, що підтверджується наданими до позовної заяви копіями квитанцій про поштовий переказ грошових коштів (за серпень, вересень та жовтень 2011 року). Але у вересні місяці 2011 року позивачеві зателефонував державний виконавець та повідомив мене про наявність заборгованості по сплаті аліментів з 13.10.2003 року та станом на 01.10.2011 року яка складає 33 729,80 грн.

Позивачем зазначається, що з 25.09.2011 року він працює автомалярем на приватному підприємстві «Гамма», де його заробітна плата встановлена у розмірі 985,00 грн. Позивач вважає, що заборгованість аліментів за період з 01.01.2004 року по 31.08. 2011 року виникнути не могла, оскільки всі отримані кошти він приносив у сім'ю, утримував дітей та дружину. Останній час (до вересня 2011 року) старша дочка проживала з позивачем.

Позивач при зверненні до суду посилається також на приписи ч. 2 ст. 197 СК України та ч. 4 ст. 223 ЦПК.

Разом з тим, позивач вважає, що істотним значенням для звільнення позивача від сплати заборгованості, є те, що позивач разом із відповідачем спільно проживали однією сім'єю, вели спільний бюджет, разом утримували доньку, за час спільного проживання в них народилася ще одна донька, а до кінця серпня 2011 року старша донька мешкала із позивачем, тому, на переконання позивача, у відповідача відсутнє право на стягнення та отримання аліментів на утримання доньки, за період з 01.01.2004 року по 31.08.2011 року, яка нарахована державним виконавцем у розмірі 32 215,75 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти позову повністю.

Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитав свідків та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, сторони в даній справі є батьками ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 р., та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2003 р. шлюб мі сторонами в даній справі був розірваний.

Разом з тим, Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 20.10.2003 р. з позивача на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 р., були присуджені до стягнення аліменти в розмірі ? усіх видів доходу платника аліментів, але не менше ? частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 13.0.2003 р.; постановою державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ від 12.11.2003 р. було відкрито виконавче провадження.

Станом на 01.10.2011 р. за платником аліментів є заборгованість в сумі 33 729,80 грн., що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця.

Відповідно до довідки про склад сім'ї ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, його сім'я складається з 3-х осіб: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

Допитані у судовому засіданні свідки дали наступні пояснення.

Зі слів свідка ОСОБА_8, яка є класним керівником та вчителем старшої доньки - ОСОБА_5, у 2008 році до п'ятого класу дитину привели разом її батьки, пізніше дитини розповіла, що мама пішла із сім'ї разом із молодшою дитиною, а вона залишилася проживати з батьком, який на протязі 2010 року приводив її до школи - інтернату №3 для дітей хворих на сколіоз, постійно слідкував за навчальним процесом дитини, піклувався.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є сусідом позивача; позивач та відповідач після розлучення знову почали спільно проживати у 2003 - 2004 р.р., вони у вихідні дні разом із дітьми ходили до ринку за продуктами харчування, завжди були у гарному настрої; коли відповідач працювала допізна, позивач постійно займався дітьми, гуляв на подвір'ї власного будинку. Кожного дня о 7 годині 30 хвилин позивач йшов на роботу та відводив старшу дочку до школи. Разом позивач та відповідач спільно проживали до 2010 року, надалі позивач проживав разом із старшою донькою, яку відповідач забрала наприкінці літа перед школою. Позивача у нетверезому стані свідок не бачив.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_10, який є хрещеним батьком молодшої доньки позивача та відповідача, батьки дитини через деякий час після розлучення розпочали знову спільне життя, він (тобто свідок) разом зі своєю дружиною приблизно 2 рази на рік приїжджали до будинку позивача та відповідача та бачили, що вони спільно вели побут, позивач піклувався про свою сім'ю; також свідок пояснив, що старша донька останній час проживала разом із позивачем, до того часу, доки її не забрала відповідач.

Згідно поясненням свідка ОСОБА_11, яка є сусідкою позивача, вона (тобто свідок) була частою гостею у будинку, в якому спільно проживали однією сім'єю позивач та відповідач, відповідач була повною господинею у будинку, позивач та відповідач з 2004 по 2010 р.р. власними та спільними зусиллями виховували дітей, а після того, як відповідач разом із молодшою дитиною пішла жити окремо від позивача, старша донька - ОСОБА_5 проживала разом із батьком близько року - півтора, після чого відповідач забрала дитину до себе.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12, пояснила, що вона знайома з позивачем з 2003 р., до цього вона була знайома з відповідачем, деякий час разом із відповідачем працювала.

Відповідно до пояснень даного свідка з липня 2003 року до Нового Року 2004 року позивач та відповідач разом не проживали у зв'язку із розлученням на фоні подружньої невірності відповідача, а у 2004 р. позивач запропонував відповідачу знову жити спільно однією сім'єю, дбати про доньку.

Позивач весь час працював автомаляром, утримував сім'ю, улітку відправляв відповідача разом із дитиною на відпочинок до моря.

Коли відповідач працювала в кафе «Традиція» до пізнього часу, а інколи у зв'язку із графіком роботи могла навіть декілька днів не приходити додому, в цей час за дітьми піклувався позивач: годував, укладав спати, відводив до школи. У 2010 р. відповідач пішла разом із молодшою дитиною до іншого чоловіка, старша дитина, залишилася проживати із позивачем, який її повністю утримував, покупав одяг, водив до школи, а влітку перед школою 2011 р. відправив до літнього дитячого табору, після приїзду з якого відповідач забрала ОСОБА_5.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Закон не визначає вичерпного переліку обставин, за наявності яких застосовується ч. 2 ст. 197 СК України, та питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що до утворення заборгованості призвело те, що подружжя поновило шлюбні відносини після розірвання шлюбу, мешкало однією сім'ю за однією адресою, позивач дбав про матеріальне забезпечення родини, виконував батьківські обов'язки відносно доньки ОСОБА_5, на утримання якої судом були стягнуті з нього аліменти; разом з тим, після поновлення шлюбних відносин із ОСОБА_4 в них народилася друга дитина, відносно якої позивач також виконував батьківські обов'язки.

Зазначене, за переконанням суду, є істотним, оскільки, позивач виконував покладений на нього ст. 180 СК України обов'язок у період з 01.01.2004 р. по 31.08.2011 р., та лише після закінчення даного періоду за умови невиконання з боку боржника рішення суду (оскільки в силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття) підлягають захисту інтереси одержувача аліментів.

Частково задовольняючи позов (що стосується вимоги про судові витрати, які позивач просив покласти на нього), то порядок розподілу судових витрат врегульований чинним ЦПК України, за ст.

2 ЦПК цивільне законодавство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

За ст. 215 ЦПК України резолютивна частина судового рішення повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої увалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, оскільки судове рішення ухвалено на користь позивача, з відповідача підлягають присудженню судові витрати, понесені позивачем та підтверджені документально; зазначене не позбавляє позивача права не здійснювати пред'явлення виконавчого листа до виконання в цій частині.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_1, місце проживання фізичної особи зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3) від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 32 215,75 грн., яка склалася за період з 01.01.2004 р. по 31.08.2011 р., на користь ОСОБА_4 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4) на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_1, місце проживання фізичної особи зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3) судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 322 (трьохсот двадцяти двох) грн. 17 (сімнадцяти) коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська; апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї