АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києвап від 28 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Святошинський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення та виселення, - Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулись до суду з даним позовом з подальшим уточненням та збільшенням позовних вимог про усунення перешкод у користуванні належною їм на праві спільної часткової власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та вселення позивачів ОСОБА_2, та ОСОБА_3 до спірної квартири.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належною їм на праві власності квартири АДРЕСА_1 у м Києві шляхом виселення з вказаної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 у м Києві.

У задоволенні позовних вимог про виселення неповнолітньої ОСОБА_9 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій просила про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Скаргу обґрунтовувала тим, що суд не повно встановив обставини справи, дав не належну оцінку доказам, не вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Суд не врахував, що ОСОБА_6 вселився до спірної квартири зі згоди власника, а тому висновок суду про те, що відповідачі протиправно користуються спірною квартирою є помилковим.

Висновок суду про те, що позивачам вчиняються перешкоди в користуванні квартирою є недоведеним.

Позивачі не довели факт порушення їх прав та наявність підстав передбачених законом для виселення відповідачів. Також скарга містить доводи про порушення прав неповнолітньої дитини, оскільки виселення з квартири її матері та сестри негативно вплине на стан її здоров'я.

Щодо порушення норм процесуального права, то в скарзі зазначено про невідповідність рішення вимогам ст. 213 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 її представник та ОСОБА_5 доводи скарги підтримали.

Представник позивачів заперечував проти задоволення скарги, надав суду свої письмові заперечення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд вважав встановленими такі обставини.

Спірним жилим приміщенням є двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с.4)

Як вбачається із позовної заяви та пояснень представника позивачів, у вищевказаній квартирі ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована з 1984 року. У подальшому, 06.04.2004 року за її письмової згоди до квартири був вселений її брат - ОСОБА_6 При наданні дозволу на реєстрацію ОСОБА_6 та вселенні , він обіцяв звільнити квартиру на першу вимогу. Проте, коли власники звернулись з проханням звільнити квартиру, ОСОБА_6 відмовився та під час розгляду справи зареєстрував у спірній квартирі свою неповнолітню дочку ОСОБА_9

Відповідно до довідки форми №3 від 09.04.2015 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживали ОСОБА_2, яка є співвласником даної квартири, ОСОБА_6, який є її братом, та його неповнолітня донька ОСОБА_9 (а.с.29)

28 липня 2015 року відповідач ОСОБА_6 помер (а.с. 125)

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 проживала в спірній квартирі, проте ніколи не була в ній зареєстрована, так як власники не визнавали за останньою права на користування квартирою, суд встановив, що остання проживає в спірній квартирі без достатніх правових підстав.

Також суд встановив, що позивачі, які є власниками квартири мають намір її продати, а проживання в квартирі ОСОБА_1 та її дітей перешкоджає їм здійснити відчуження їх власності.

Крім того суд встановив, що позивачі не мають вільного доступу до своєї власності, через відсутність у них ключів від квартири.

Виходячи з наявних у справі та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, вищенаведені обставини, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про наявність підстав для вселення до квартири її власників та виселення повнолітніх осіб, які в ній не зареєстровані, але фактично проживають без достатніх правових підстав та згоди власників, яким вчиняють перешкоди у здійсненні їх прав, відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу правомірності вселення до спірної квартири ОСОБА_6, колегія суддів не приймає, оскільки останній помер, у зв'язку з чим припинилось право користування спірною кватирою членами його сім'ї, оскільки воно було похідним від права ОСОБА_6 на користування вказаною квартирою, яке припинилось у зв'язку з його смертю.

Доводи скарги про те, що виселяючи ОСОБА_1, суд порушив права її неповнолітньої дочки ОСОБА_10 також є безпідставні.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання неповнолітньої дитини у віці до 14 років є місце проживання її батьків.

Батько неповнолітньої ОСОБА_9 помер. ОСОБА_1 в спірній квартирі ніколи не була зареєстрована, так як її власники не надавали згоди на її вселення до спірної квартири, відповідно вона не набула рівних прав на вказану квартиру з іншими власниками та членами їх сім'ї. ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 яка є її постійним місцем проживання, в якій вона має право проживати зі своєю неповнолітньою дочкою, та здійснювати за нею догляд .

Так як, суд відмовив у виселенні неповнолітньої дитини зі спірної квартири, і рішення в цій частині не оскаржено, відсутні підстави вважати, що судом були порушені права неповнолітньої дитини.

Доводи про порушення судом норм процесуального права та невідповідності рішення суду ст. 213 ЦПК України є безпідставні.

Доводи скарги про недоведеність вчинення власникам перешкод, спростовуються матеріалами справи та поясненнями сторін, з яких вбачається, що спірною квартирою фактично користуються відповідачі, що перешкоджає позивачам вільно розпоряджатись їх власністю, здійснювати дії пов'язані з її продажем.

Інших доводів апеляційна скарга не містять.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: