Справа № 460/2937/14 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/3835/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, прокурора Лящука Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2015 року у справі за позовом прокурора Яворівського району в інтересах держави в особі Старичівської сільської ради до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку, вилучення земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано Державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, площею 0,2000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на імя ОСОБА_2, вилучено дану земельну ділянку у відповідача ОСОБА_2 та передано вилучену земельну ділянку у розпорядження Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області. Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає вимоги прокурора незаконними та необґрунтованими. Зазначає, що внаслідок задоволення судом вимоги прокуратури про скасування державного акту про право власності на земельну ділянку без вимоги про скасування рішень, на підставі яких ця земельна ділянка була передана у власність, відповідач позбавляється права на безкоштовне отримання земельної ділянки, оскільки вважається, що він вже таким правом скористався. В той же час спірна земельна ділянка, на якій залито фундамент під будівництво не зможе знайти свого власника в силу того, що до неї вже прийняте рішення про право власності. Зазначає, що державний акт про право власності на земельну ділянку є реєстраційним документом, а не правовстановлюючим та його скасування не веде до відчуження земельної ділянки від законного набувача з подальшою її передачею сільській раді. Також зазначає, що прокуратурою не надано належних доказів, які б свідчили про порушення відповідачем прав та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів. Крім цього зазначає, що прокурором подана позовна заява з пропуском строку позовної давності.

Представник позивача Старичівської сільської ради та відповідач у судове засідання не зявилися, причин неявки не повідомили. Однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що вказані особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представника) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси відповідача у судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, прокурора в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що відповідач отримав у власність земельну ділянку площею 0,2000 га на підставі підробленого рішення Старичівської сільської ради №176 від 06.06.2007 року, хоч в дійсності сільською радою було прийнято рішення про передачу у власність відповідачу земельної ділянки площею 0,1800 га та з порушенням визначеного законом порядку надання у власність земельної ділянки. Також, судом не прийнято до уваги покликання представника відповідача в письмовому запереченні про пропуск прокурором позовної давності, оскільки відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а про виявлені порушення земельного законодавства прокурору стало відомо в березні 2013 року, ухвала ж Яворівського районного суду по кримінальному провадженню відносно посадових осіб Старичівської сільської ради була ухвалена 13.06.2014 року та набрала законної сили 21.06.2014 року.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону. Доводи ж апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи відповідачу 18.05.2011 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, за яким надано у власність земельну ділянку, площею 0,2000 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Такий акт, як у ньому вказано, виданий на підставі рішення Старичівської сільської ради VIII сесія V скликання №176 від 6.06.2007 року.

Однак, як вбачається із матеріалів справи таке рішення Старичівською сільською радою не приймалось, навпаки 6.06.2007 року було прийнято рішення №176 про передачу відповідачу ділянки площею 0,1800 га, перед цим, цього ж 6.06.2007 року було прийнято рішення №172 про відміну рішення №23 від 6.07.2006 року та надання відповідачу у власність ділянки площею 0,1800 га.

Зважаючи на вказане державний акт відповідачу виданий на підставі неіснуючого рішення сільської ради, за видачу якого сільський голова та секретар сільської ради притягались до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження стосовно них було закрите у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а вони звільнені від кримінальної відповідальності ухвалою суду.

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи дійсними рішеннями сільської ради №172 та №176 від 6.06.2007 року та підробленими рішеннями сільської ради №172 та №176 від 6.06.2007 року, копіями державного акту на право власності на земельну ділянку, ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 13.06.2014 року у кримінальній справі №460/3485/13-к, протоколами VIII сесії V скликання Старичівської сільської ради за 6.06.2007 року та витягом із журналу рішень сільської ради (а.с. 6, 33, 7, 46, 9, 34, 11-18, 32, 78-81, 85-88).

Зважаючи на вказане підстав вважати, що державний акт видано у відповідності до вимог закону та на підставі необхідного рішення органу місцевого самоврядування немає. Як немає і підстав вважати, що відповідачем набуто право власності на земельну ділянку у відповідності до вимог закону. Зважаючи на вказане вимоги прокурора є обґрунтованими та такі підставно задоволено рішенням суду першої інстанції.

Вказані висновки відповідають вимогам ст.ст. 12, 40, 116, 118, 121 Земельного Кодексу України, ст.ст. 31, 33, 42, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакціях чинних на час виникнення спірних правовідносин.

Крім цього, вказане відповідає і правовій позиції Верховного Суду України, що міститься у Постанові Верховного Суду України від 23.10.2013 року (справа №6-93цс13), відповідно до якої статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

При цьому слід вказати, що доводи апеляційної скарги про те, що вимоги прокурора не можуть бути задоволені, зважаючи на відсутність вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого був виданий державний акт не слід вважати підставним, оскільки даний позов і заявлений з тих підстав, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі неіснуючого рішення, тому і підстав для заявлення вимоги про скасування неіснуючого рішення немає.

Що стосується доводів відповідача про пропуск прокурором строку на звернення до суду, то такі вірно відхилені судом першої інстанції. Так судом вірно вказано, що такий розпочав свій перебіг з часу виявлення згаданих порушень, а такі як вбачається із копії постанови про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 26.03.2013 року прокурора Яворівського району (а.с. 83) були виявлені у березні 2013 року.

Що стосується посилання у скарзі на постанову Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-92цс13 та рішення Європейського суду з прав людини у справах Федоренко проти України та Стретч проти Сполученого Королівства, то слід вказати, що рішення суду першої інстанції таким жодним чином не суперечить.

Так, слід вказати, що по-перше визнання недійсним державного акту на право власності на землю відповідача та вилучення спірної ділянки у відповідача на користь сільської ради є правовим механізмом повернення земельної ділянки законному власнику, незаконно вилученої у нього земельної ділянки. Так, відповідач не набув ділянку у встановленому законом порядку, а навпаки набув таку незаконно, без відповідного рішення органу місцевого самоврядування, з порушенням порядку отримання такої. Відповідач, будучи усвідомленим, що рішення про передачу йому у власність ділянки площею 0,2000 га не приймалось, надав для виготовлення спірного державного акту підроблене рішення сільської ради та внаслідок видачі йому спірного державного акту було вилучено земельну ділянку, що є основним національним багатством у її власника Українського народу.

Враховуючи вказане рішенням суду така ділянка підставно вилучена у відповідача та повернута її законному власнику в особі компетентного органу.

Тому рішення також відповідає і ст.ст. 1, 3, 6-8, 13, 14, 41 Конституції України.

Також, таке рішення відповідає і рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Філіпс проти Сполученого королівства», «Ріела та інші проти Італії», «Акурі та інші проти Італії», «Раймондо проти Італії», «Ісмалов проти Росії», відповідно до яких у справах про позбавлення власності існують відмінності між справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке було набуте злочинним шляхом або вважається незаконно набутим.

Крім цього, ухвалення даного рішення не позбавляє позивача права на повторне набуття у власність спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку.

Решта доводів скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вказане рішення суду, як таке, що відповідає вимогам закону та обставинам справи слід залишити без змін, апеляційну скаргу ж як необґрунтовану відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : В.Я. Бакус

Т.А. Гірник