АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Абдуллаєвій Е.Б., Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення сум та відшкодування моральної шкоди, -

УСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 760/3664/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13940/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київстар» з вимогами про поновлення його на роботі на посаді спеціаліста 1 категорії Департаменту безпеки, відділу комплексної оперативної безпеки, сектору транспортно-технічного забезпечення ПрАТ «Київстар» з якої був звільнений на підставі наказу №2454-ос від 22 вересня 2014 року у зв'язку із скороченням штату згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. Позов мотивовано тим, що з 01.08.2007р. він був прийнятий на роботу в ЗАТ «Київстар» на підставі трудового договору №2031 в секторі фізичної безпеки департаменту безпеки на посаду спеціаліста 2 категорії. Наказом №577-к від 29.07.2011р. дію зазначено трудового договору було продовжено безстроково. 22 липня 2014 року його було повідомлено про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням посади, яку він займав на той час, при цьому не було запропоновано будь-яких інших посад, які б він міг зайняти у зв'язку зі скороченням його посади, хоча вакантні посади були. Позивач вважає, що мав переважне право на залишення на роботі, оскільки має на утриманні двох неповнолітніх дітей та вагітну непрацюючу дружину, та крім того, він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС II категорії, що також згідно з відповідним Законом надає йому право на переважне залишення на роботі. Позивач зазначає, що жодних змін в структурі товариства не було, а відбулось звичайне вивільнення працівників, в той час як скорочення чисельності та штату працівників не сталось. Звільнення ОСОБА_1 було проведено 22 вересня 2014 року, згідно наказу №2454-ос, за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вказує, що під час звільнення йому не було виплачено допомогу в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 22.09.2014р., поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 150463,60 гривень, а також допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати в сумі 62118 гривень, (а.с. 46- 47). Крім того, просив стягнути з Відповідача компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 100000 гривень, завдану незаконним звільненням, оскільки моральні переживання з приводу його скорочення призвели до різкого погіршення його здоров'я, у зв'язку з чим протягом тривалого часу позивач перебував на лікуванні.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Солом'янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що фактично, Дочірнє підприємство «Старавто» є залежним від ПрАТ «Київстар» економічною, організаційною та управлінською залежністю. Тому, переведення на роботу з ПрАТ «Київстар» в ДП «Старавто» має пряме відношення до даної справи, так як одним працівникам таку роботу в ДП «Старавто» було запропоновано та переведено, а апелянта просто скорочено.

Зазначає, що під час його звільнення не було дотримано умови та вимоги Колективного договору № 256 від 26 квітня 1998 року (том 3 а.с. 72), а саме: відповідно до Розділу II Колективного договору - «Забезпечення зайнятості» - п. 2.1. Власник зобов'язується офіційно повідомляти Представника колективу про реорганізацію або ліквідацію не пізніше, як за 3 місяці, а згідно п. 2.2. Колективного договору власник повинен припинити укладання трудових договорів (контрактів) з новими працівниками за 2 місяці до початку скорочення штату та під час такого скорочення.

Апелянт вказує, що матеріали справи, в тому числі список посад, на які був здійснений прийом в ПрАТ «Київстар» в період з 22.07.2014 року по 22.09.2014 року (том 2, а.с. 140) чітко доводять, що за період від попередження його про звільнення 22.07.2014 року по саме звільнення 22.09.2014 року було прийнято на роботу аж 110 працівників. Вказана обставина доводить, що скорочення у ПрАТ «Київстар» не відбувалось.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Київстар Дж.Ес.Ем.» (в подальшому - Приватне акціонерне товариство «Київстар») та ОСОБА_1 згідно з Наказом № 3947-к про прийом на роботу від 01.08.2007 року було укладено Трудовий договір № 2031, відповідно якого Позивач був прийнятий на роботу в сектор фізичної безпеки департаменту безпеки на посаду спеціаліста 2 категорії.

Наказом № 3562-к від 24.06.2008 року було внесено зміни та доповнення до штатного розпису Департаменту безпеки, згідно з яким Позивача було переведено на посаду спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки.

Також встановлено, що Наказом № 4600-к від 29.07.2008 року строк дії Трудового договору № 2031 від 01.08.2007 року було продовжено. Згідно Наказу № 577-к від 29.07.2011 року зазначений трудовий договір було продовжено на невизначений строк.

Як вбачається з підпункту 1.4.1. пункту 1.4. розділу 1 Трудового договору № 2031 на Позивача були покладені обов'язки фізичної охорони осіб, коло яких визначається президентом ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.».

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розклад. При цьому власник має право на свій розсуд змінювати чисельність співробітників відповідної професії та кваліфікації та зменшити численність відповідних посад.

Також враховано судом першої інстанції, що відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судом першої інстанції також встановлено, що протягом липня-серпня 2014 року в організаційно-кадровій структурі департаменту безпеки відбувалась реорганізація, здійснювалось скорочення штатів та численності працівників відділу комплексної оперативної роботи, а саме:

Наказом № 1829-ос від 15.07.2014 року було внесено зміни до штатного розпису ПрАТ «Київстар» та з 21.07.2014 року виведено зі штатного розпису посади спеціалістів 1 категорії (дві штатні одиниці) та посади спеціалістів 2 категорій (чотири штатні одиниці) сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки; (Том 1, а.с.92-98)

з 16.07.2014 року Наказом № 1830-ос від 15.07.2014 року внесено зміни до штатного розпису ПрАТ «Київстар» та виведено зі штатного розпису одну посаду спеціаліста 1 категорії відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки; (Том 1, а.с. 99-100)

з 24.07.2014 року Наказом № 1885-ос від 22.07.2014 року внесено зміни до штатного розпису ПрАТ «Київстар» та виведено зі штатного розпису посаду спеціаліста 1 категорії (одну штатну одиницю) відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки; (том 1, а.с. 101-102)

з 28.07.2014 року Наказом № 1941/1-ос від 28.07.2014 року внесено зміни до штатного розпису ПрАТ «Київстар» та виведено зі штатного розпису посаду спеціаліста 1 категорії (дві штатні одиниці) відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки, посаду начальника сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки (одну штатну одиницю), спеціаліста 1 категорії сектору транспортно- технічного забезпечення (одну штатну одиницю); (Том 1, а.с. 103-1081

з 11.08.2014 року Наказом № 2078-ос від 11.08.2014 року внесено зміни до штатного розпису ПрАТ «Київстар» та виведено зі штатного розпису посаду начальника відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки (одну штатну одиницю). (Том 1, а.с. 109-110)

Трудові правовідносини із працівниками, які займали вказані посади були припиненні за угодою сторін за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, що підтверджується копіями відповідних наказів.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 липня 2014 року був виданий наказ ПрАТ «Київстар» за №1879-ос, згідно з яким з метою оптимізації організаційно-кадрової структури департаменту безпеки було скорочено посаду спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної оперативної безпеки, яку займав ОСОБА_1, у строк не раніше ніж за два місяці з моменту персонального попередження працівника про його наступне вивільнення. В той же день ОСОБА_1 був ознайомлений зі вказаним наказом а також під розписку попереджений про наступне вивільнення. (Том 1, а.с. 111-112)

Згідно зі ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Вказаною статтею також наводиться перелік обставин, які надають перевагу працівнику в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що з наданих суду Відповідачем матеріалів вбачається, що в період з 22 липня 2014 року по 22 вересня 2014 року (день звільнення Позивача) в штаті Відповідача були наявні вакантні посади, проте Позивач не відповідав жодній з них за кваліфікаційними вимогами (освіта, довід роботи, спеціальні знання та вміння). (Том 2, а.с. 137-250; Том 3 а.с. 1-66,128-234)

При цьому суд першої інстанції встановив, що Позивач не має ані вищої, ані середньо-спеціальної освіти, які є обов'язковими для усіх вакантних посад в ПрАТ «Київстар», наявних у період з 22.07.2014р. по 22.09.2014р., та вважав, що у зв'язку з цим цілком обґрунтовано з боку Відповідача Позивачу не було запропоновано жодної посади.

22.09.2014 року Наказом № 2454-ос Позивача було звільнено з посади спеціаліста 1 категорії сектору транспортно-технічного забезпечення відділу» комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно з Наказом № 2495-ос від 23.09.2014 року відділ комплексної оперативної безпеки ПрАТ «Київстар» був ліквідований.

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору за ініціативою власника уповноваженого ним органу з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України може здійснене лише за попередньою згодою профспілкового органу, членом якого є працівник.

З огляду на те, що профспілкового органу в ПрАТ «Київстар» немає, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки у ПрАТ «Київстар» відбулась зміна штатної структури - скорочення штатів та ліквідація відділу комплексної оперативної безпеки департаменту безпеки, що об'єктивно потягло за собою скорочення численності працівників, то звільнення Позивача відбулось із дотриманням вимог Кодексу законів про працю України та Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Достеменно було встановлено, що відповідно до наказу №2454-ос від 22.09.2014 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 була виплачена вихідна допомога у розмірі 3-х середньомісячних заробітків, що підтверджується зарплатним листком, підписаним Позивачем особисто (Том 1, а.с. 119), а також довідкою ПАТ «ВТБ Банк», якою підтверджено перерахування коштів в сумі 79474,46 гривень співробітнику ОСОБА_1 на зарплатний картковий рахунок. (т. 3 а.с. 3)

З огляду на вказане, суд першої інстанції вирішив, що звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП здійснене у відповідності до вимог чинного законодавства, підстав для його поновлення на роботі немає, ПрАТ «Київстар» надав належні докази того, що усі необхідні суми, в тому числі - вихідна допомога, при звільненні Позивачу були виплачені, а вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вимоги про стягнення компенсації за причинену моральну шкоду є похідними від вимог про визнання незаконним звільнення, тому у їх задоволенні також слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, яким було неправильно і неповно досліджено докази та не надано їм оцінки, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного визначення правовідносин сторін.

Зокрема, судом першої інстанції не досліджено і не надано оцінки Колективному договору № 256 від 26 квітня 1998 року (т. 3 а.с. 72).

Відповідно до п. 1.1. Колективного договору даний Договір є правовим актом, який регулює трудові і соціально-економічні відносини між адміністрацією і Співробітниками на основі взаємного узгодження інтересів Сторін.

Згідно п. 1.3. Договору його дія поширюється на всіх Співробітників облікового складу Власника, включаючи Президента.

Відповідно до Розділу II Колективного договору - «Забезпечення зайнятості» - п. 2.1 Власник зобов'язується офіційно повідомляти Представника колективу про реорганізацію або ліквідацію не пізніше, як за 3 місяці.

Згідно п. 2.2. Колективного договору власник повинен припинити укладання трудових договорів (контрактів) з новими працівниками за 2 місяці до початку скорочення штату та під час такого скорочення.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані вимоги Колективного договору виконано не було, відсутні докази повідомлення Представника колективу про реорганізацію або ліквідацію не пізніше, як за 3 місяці та не припинено укладання трудових договорів (контрактів) з новими працівниками за 2 місяці до початку скорочення штату та під час такого скорочення.

Встановлено судом апеляційної інстанції за змістом списку посад, на які був здійснений прийом в ПрАТ «Київстар» в період з 22.07.2014 року по 22.09.2014 року (том 2. а.с. 140), що за період від попередження ОСОБА_1 про звільнення 22.07.2014 року по саме звільнення 22.09.2014 року на роботу було прийнято 110 працівників, тобто обставини скорочення у ПрАТ «Київстар» відповідачем не доведені.

Представника колективу, як того вимагає п. 2.1. Колективного договору не було попереджено про реорганізацію або ліквідацію не пізніше, як за 3 місяці.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що без дотримання вимог Колективного договору, звільнення Позивача є незаконним.

Крім того, суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку, що «в період з 22 липня 2014 року по 22 вересня 2014 року (день звільнення Позивача) в штаті Відповідача були наявні вакантні посади, проте Позивач не відповідав жодній з них за кваліфікаційними вимогами (освіта, досвід роботи, спеціальні знання та вміння)», та зазначив, що з боку Відповідача обґрунтовано Позивачу не було запропоновано жодної посади.

Разом з тим, з посадових інструкцій, наявних в матеріалах справи, неможливо встановити станом на яку дату вони діяли, оскільки вони не затверджені жодною посадовою особою Відповідача, у зв'язку з чим відсутня можливість встановити, що Позивач не відповідав певним вимогам Відповідача і що неможливо було здійснити його переведення на іншу посаду, при цьому посадової інструкції з підписом Позивача Відповідачем не надано.

Крім того, як встановлено судом, Позивач працював у ПАТ «Київстар» з 2007 року у Відділі комплексної безпеки департаменту безпеки, мав бажання і далі працювати в ПрАТ «Київстар», за весь час роботи до нього не застосовувалися ні заходи дисциплінарного впливу, ні стягнення за порушення трудової дисципліни, тому відсутні підстави вважати, що Позивач не відповідав жодній кваліфікаційній вимозі.

Однак, всупереч тривалому досвіду роботи ОСОБА_1 в ПрАТ «Київстар» саме у Відділі комплексної безпеки департаменту безпеки, Відповідачем не було запропоновано Позивачу вказану вакантну посаду.

Як вбачається зі змісту списку посад, на які був здійснений прийом вПрАТ «Київстар» в період з 22.07.2014 року по 22.09.2014 року на дану посаду 12.08.2014 року (том 2. а.с. 141) булоприйнято іншу особу, тобто, на дану посаду було працевлаштовано іншу особу саме в період з 22.07.2014 року - коли Позивача було попереджено про скорочення та до 22.09.2014 року- дати, коли його було звільнено.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що Відповідачем не доведено факт саме скорочення на підприємстві, оскільки посади з такими самими посадовими обов'язками залишились, функції, які виконував Позивач і надалі виконуються, зміна назви посади чи будь-яке інше переформулювання обов'язків у новій посаді не означає законність скорочення іншої.

Штатний розпис станом на 01.11.2014 року доводить, що в ПрАТ «Київстар» існує Департамент безпеки (том. З а.с. 89), є сектор режиму і охорони, Відділ взаємодії з правоохоронними органами, відділ регіональної безпеки та інші.

Список переведень в ПрАТ «Київстар» за період з 22.07.2014 р. по 22.09.2014 р. (том 3 а.с 126) також доводить, що в департаменті безпеки 01.09.2014 року було здійснено переведення, однак Позивачу жодної посади запропоновано не було.

Крім того, не враховано судом першої інстанції, що на утриманні у Позивача знаходиться двоє малолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також непрацездатна, непрацююча дружина, в сім'ї інших працівників з самостійним заробітком немає, однак вказані обставини, як перевага в залишенні на роботі, Відповідачем взяті до уваги не були.

Встановлено під час апеляційного розгляду справи, що Відповідачем як підстава для звільнення ОСОБА_1 вказано те, що з 25.06.2014 року президент ПрАТ «Київстар» Литовченко І.В. склав свої повноваження президента, що підтверджується Наказом № 1675-ос від 24.06.2014 року.

При цьому встановлено судом, що Позивач працював у секторі транспортно-технічного забезпечення відділу комплексної безпеки департаменту безпеки, у його обов'язки входило виконання функції транспортно-технічного забезпечення компанії, а не персональної охорони Литовченка І.В., доказів протилежного Відповідачем не надано.

Також виконання функцій транспортно-технічного забезпечення підтверджується і роботою ОСОБА_1 в ДП «Старавто» ПрАТ Київстар на посаді водія першої категорії.

При цьому трудовий договір, а саме пункт 1.4.1.пункту 1.4. розділу 1 не конкретизує трудові обов'язкиПозивача про фізичну охорону саме президента Компанії Литовченка І.В., тому складання повноважень президента не могло дати підстав для припинення його трудового договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що звільнення Позивача є незаконним, з порушенням норм чинного трудового законодавства, у зв'язку з чим слід визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київстар» № 2454-ос від 22.09.2014 року про припинення трудового договору (контракту) і про звільнення спеціаліста 1 категорії Департаменту безпеки, Відділу комплексної оперативної безпеки, сектору транспортно-технічного забезпечення ОСОБА_1 з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України та поновити ОСОБА_1 на вказаній посаді.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на вказане, слід стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 151 день з розрахунку середньоденного заробітку згідно з наданою довідкою в розмірі 658,08 грн., тобто в сумі 99 370 (дев'яносто дев'ять тисяч триста сімдесят) грн. 08 коп.

Разом з тим, в інших частинах позову слід відмовити, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу № 2454-ос про припинення трудового договору від 22.09.2014 року Позивачу до виплати належала вихідна допомога під час скорочення з роботи.

При цьому ОСОБА_1 вказував, що йому не виплачено допомогу, передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 62 118 грн., а виплата вихідної допомоги у розмірі 3-х середньомісячних заробітків» є необгрунтована і не доведена.

Однак, з матеріалів справи, а саме довідки ПАТ «ВТБ Банк» від 21.05.2015 р. №1644/100-2, вбачається, що кошти в сумі 79 474,46 грн. були зараховані ОСОБА_1 на зарплатний картковий рахунок НОМЕР_1. (том 4 а.с. 3), тобто доводи апелянта в цій частині є недоведені та задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає необґрунтованим доводи апелянта в цій частині скарги, що незаконним звільненням йому були завдані моральні страждання, був порушений звичний уклад його життя, оскільки Позивачем не доведено належними та допустимими доказами характер та обсяг страждань, яких він зазнав, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмовити у відшкодуванні моральної шкоди.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом надано належні та допустимі докази на часткове обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин наявні підстави для її часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення сум та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 спеціаліста 1 категорії Департаменту безпеки, Відділу комплексної оперативної безпеки, сектору транспортно-технічного забезпечення Приватного акціонерного товариства «Київстар» з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України.

Визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Київстар» № 2454-ос від 22.09.2014 року про припинення трудового договору (контракту) і про звільнення спеціаліста 1 категорії Департаменту безпеки, Відділу комплексної оперативної безпеки, сектору транспортно-технічного забезпечення ОСОБА_1 з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста 1 категорії Департаменту безпеки, Відділу комплексної оперативної безпеки, сектору транспортно-технічного забезпечення Приватного акціонерного товариства «Київстар».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 99 370 (дев'яносто дев'ять тисяч триста сімдесят) грн. 08 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: