АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2889/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1492/15Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року

по справі за позовом Прокурора Полтавського району Полтавської області в інтересах держави до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача : Державна інспекція сільського господарства у Полтавській області, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року прокурор Полтавського району звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись на самовільне зайняття ОСОБА_2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби площею 0,2157 га., яка знаходиться на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області поблизу Нижньомлинського шлюзу в межах прибережно-захисної смуги річки Ворскла, просив суд зобовязати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року позов прокурора Полтавського району Полтавської області задоволено.

Зобовязано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби орієнтовною площею 0,2157 га., що розташована в адміністративних межах Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (поблизу Нижньомлинського шлюзу) в межах прибережно-захисної смуги річки Ворскла.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, яку ухвалою цього ж суду від 24 березня 2015 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову прокурора. Вказує, що на день розгляду справи він мав статус фізичної особи-підприємця і спірні правовідносини відбуваються в рамках підприємницької діяльності, тому суд мав закрити провадження у справі, оскільки вирішення даного спору належить до компетенції господарського суду. Крім того, посилається на пропуск прокурором строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відхилення скарги, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, про що постановляє відповідну ухвалу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачем ОСОБА_2 за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки самовільно зайнята та використовується земельна ділянка площею 0,2157 га, що розташована на території Щербанівської сільської ради Полтавського району (поблизу Нижньомлинського шлюзу) в межах прибережно-захисної смуги р. Ворскла, на якій розміщено тимчасові споруди, обладнано волейбольний та дитячий майданчики, встановлено деревяні сходи до води р. Ворскла та ліхтарі освітлення, з південно-східної сторони встановлено шлагбаум, чим обмежено доступ до вказаної земельної ділянки.

Задовольняючи позов прокурора, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з факту самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, що доводиться письмовими доказами по справі та по суті не заперечується апелянтом.

Колегія суддів з висновками місцевого суду погоджується, оскільки фактичне використання відповідачем земельної ділянки за відсутності рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 ЗК України, про передачу спірної земельної ділянки в оренду та правочину щодо оренди землі є самовільним зайняттям земельної ділянки (ст.ст. 124, 125 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства не приймаються колегією суддів до уваги.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 за власним рішенням припинив підприємницьку діяльність, про що 15.05.2014 р. здійснено державну реєстрацію. Окрім того, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду було надано ОСОБА_2, як громадянину, отже, відповідач діє в даній справі як фізична особа, що свідчить про належність справи до цивільної юрисдикції.

Не є такими, що ґрунтуються на законі, і доводи апелянта щодо наявності підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлюється спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 258 ЦК України).

Закон України «Про прокуратуру» спеціальної позовної давності не встановлює, а посилання в апеляційній скарзі на статтю 23 в редакції Закону № 5288-VI від 18.09.2012, що діяла на час звернення прокурора з позовом до суду, є безпідставним та ґрунтується на власному тлумаченні апелянтом правових норм та обставин справи.

З огляду на те, що вказане правопорушення виявлено у 2014 році, що вбачається з акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державною інспекцією сільського господарства України в Полтавській області (акт від 12.06.2014 р.), протоколу про адміністративне правопорушення від 03.07.2014 р. № 000180 та постанови від 03.07.2014 р. № 183 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ст. 53-1 КУпАП, колегія суддів дійшла висновку, що строк звернення до суду з вимогою щодо звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки, прокурором не пропущений, тому підстав для відмови у позові, що передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України, по справі не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при постановленні оскаржуваного рішення судом неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Встановлено, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ ОСОБА_3

ОСОБА_4

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1