Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 336/1152/15-ц Головуючий у 1 інстанції Кляшторний В.С.
Провадження № 22-ц/778/3664/15 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом.

В позові зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5, після смерті якого залишилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою 08.02.1961 року № 789, який пройшов державну реєстрацію в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризацій № 26197 в реєстровій книзі № 160.

Рішенням народного суду Шевченківського району м. Запоріжжі від 20.07.1973 року по справі № 2-766 був розірваний шлюб між її батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та розподілений житловий будинок АДРЕСА_1. Її батькові на ? частину будинку було виділено: кімнату 1-4 площею 15,8 кв.м., кімнату 1-5 площею 9,1 кв.м., частину сараю літ «Б-1» довжиною 1,77 м, сарай літ «В-1», вбиральню літ. «Д-1», частину паркану і водогону, а також земельну ділянку № 2 площею 243 кв.м. Її матері - ОСОБА_6 виділено згідно цього рішення на ? частину жилого будинку: кухню 1-3 площею 10,4 кв.м., кімнату 1-6 площею 9,4 кв.м., сені літ а-1, сарай Е-1, погріб, частину сараю літ Б-1 довжиною 2,97 м., частину паркану, частину водогону та земельну ділянку НОМЕР_1 площею 248 кв.м. Земельну ділянку НОМЕР_2 площею 4 кв.м рішенням суду було залишено у спільному користуванні.

Вказане рішення пройшло державну реєстрацію у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації та на підставі цього рішення ? частина житлового будинку АДРЕСА_1 була зареєстрована на ОСОБА_6

Спадкоємцями після смерті батька є вона - ОСОБА_3 та її брат - ОСОБА_4 Ні вона, ні брат спадщину після смерті батька не оформили, але фактично вступили в володіння та користування ? частиною житлового будинку, яка належала батькові.

Після смерті батька вона користувалась ? частиною будинку, яка перебувала у власності батька та взяла собі на пам'ять речі, які належали йому, а саме стіл, крісло, фотографії.

В 2015 році вона звернулась до П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька - ОСОБА_5, але постановою державного нотаріуса Сидорук К.В. від 22.01.2015 року № 223/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, у зв'язку із тим, що вона не звернулась із заявою про прийняття спадщини в строк шість місяців після смерті батька, а факт прийняття її спадщини після смерті ОСОБА_5 може бути встановлений тільки в судовому порядку.

Посилаючись на викладені підстави, просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ч.1. ст. 303 ЦПК України під час судового розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом першої черги є діти померлого та сторони по справі: донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори від 22.01.2015р., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спірного житлового будинку у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. (а.с. 27).

З пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_5 на день смерті проживав у спірному будинку. Також в будинку на час смерті ОСОБА_5 і по теперішній час зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_4

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (надалі -ЦК України 1963р.), то до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ч.1 ст.529 ЦК України 1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.548 ЦК України 1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак всупереч вищезазначеному, позивач не надала суду належних і допустимих доказів прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_5 Разом з тим колегія суддів не може прийняти як доказ фактичного вступу у спадщину взяття зі спірного будинку столу, крісла та фотографії, які належали померлому, оскільки немає жодних належних доказів того, що ці речі належали померлому. Крім цього, позивачем не надано жодних доказів її проживання в спірному будинку та проведення у ньому ремонту протягом шести місяців з дня смерті батька. Посилання позивача на те, що вона, приїжджаючи до будинку, фактично вступила в управління спадковим майном, є безпідставними, оскільки періодичні навідування спірного житла безпосередньо не свідчить про вступ в управління або володіння спадковим майном.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду та впливали на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ст.ст. 307, 308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: