РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про зобовязання укласти договір, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить зобовязати відповідача укласти з ним письмовий договір відповідно до переліку послуг, регламентованих Постановою КМУ від 20 травня 2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг по утриманню будинків та споруд та прибудинкових територій». В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач на звернення позивача з приводу укладення з ним письмового договору на надання послуг жодним чином не реагує. До цього часу письмового договору про надання послуг по утриманню будинку № 1/36 по вул. Барабашова в м. Харкові та прибудинкової території не уклав.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду заяви повідомлявся, подав до суду заяву, відповідно до якої, справу просив слухати без його участі.

Представник відповідача в судовому засідання проти вказаного позову заперечував, надав письмові заперечення відповідно до яких посилався на те, що рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 26.07.2006 року № 69/06 було створено комунальне підприємство «Жилкомсервіс». Відповідно до статуту комунального підприємства «Жилкомсервіс» підприємство належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, засновником підприємства є Харківська міська рада, власником майна підприємства є територіальна громада м. Харкова в особі управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Підприємство створене з метою здійснення функцій утримання на балансі, переданих йому за договором власником житлових будинків, споруд та іншого майна. Одним із предметів діяльності підприємства є укладення договорів на обслуговування житлово-комунальними послугами споживачів з виконавцями послуг, контроль за якістю послуг і виконанням умов договорів. Відповідно до чинного законодавства, рішення органів місцевого самоврядування, комунальне підприємство «Жилкомсервіс» надає послуги по забезпеченню обслуговування житлово-комунальними послугами споживачів шляхом укладення відповідних договорів з виконавцями послуг та контролю за якістю послуг і виконанням умов договорів. 28 листопада 2006 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Слобода»95/1 був опублікований договір про надання житлово-комунальних послуг м. Харкова, укладений між КП «Жилкомсервіс» та власниками (наймачами, орендарями) квартири, інших житлових та/або нежитлових приміщень (споживачами), що є публічним договором, який був укладений між підприємством та споживачами послуг. Також посилається на те, що чинним законодавством України не передбачено укладення типового договору на надання житлово-комунальних послуг між управителем та споживачами, а також обовязковість додержання письмової форми такого договору. Фактично між підприємством та позивачем укладений публічний договір про надання послуг, адже позивач в установленому договором та законом порядку не відмовився від нього. У задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 26.07.2006 р. №69/06 було створено комунальне підприємство «Жилкомсервіс». Пунктом 1 рішення Харківської міської ради від 20.12.2006 р. № 1186 визначено виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова: з управління будинком, спорудою або групою будинків КП «Жилкомсервіс».

28 листопада 2006 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Слобода» 95/1 був опублікований договір про надання житлово-комунальних послуг м. Харкова, укладений між КП «Жилкомсервіс» (виконавцем) та власниками (наймачами, й орендарями) квартири, інших житлових та/або нежитлових приміщень (споживачами), пунктом 1 якого встановлено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова, а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором. У такий спосіб, тобто шляхом офіційного опублікування у вищезазначеному спецвипуску з кожним споживачем м. Харкова укладено договір про надання житлово-комунальних послуг. Цей договір,відповідно до ст. 633 ЦК України є публічним договором. Таким чином, твердження позивача стосовно того, що вищеназваний договір не є укладеним, судом до уваги не береться.

Згідно ч. 1 ст. 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття.

Пунктом 22 вказаного вище договору було визначено, що договір укладений згідно п. 3 ст. 205, ст.ст. 642, 643 Цивільного кодексу України та набирає чинності з 01 січня 2007 р. строком на 3 роки, якщо про інше не буде заявлено позивачем в письмовій формі, та вважається продовженим на той же самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність його перегляду.

Позивач з письмовою заявою про розірвання договору або необхідністю його перегляду в установлений строк не звертався, таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що між позивачем та комунальним підприємством «Жилкомсервіс» укладено договір про надання послуг.

Статтею 6 ЦК України закріплено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Виходячи з обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на нормах ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України, оскільки суперечать принципу свободи договору, визначеному в указаних нормах закону. Договір - це волевиявлення учасника правочину, яке в силу ст. 203 ЦК України повинне бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відмова відповідача від укладення такого договору є формою реалізації ним своїх прав.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Але, між тим, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» іншими актами цивільного законодавства не заборонено укладати договір на надання житлово-комунальних послуг у формі публічного договору.

З приводу вимоги позивача зобовязати відповідача укласти безпосередньо з ним письмовий договір суд зазначає наступне. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 10.10.2012 р. по справі № 6-110цс12 свобода договору, закріплена у ст. 6, 627 ЦК Укараїни, яка полягає у справі сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторонни не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

З огляду на вищевказане суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 6, 16, 626, 627, 628 ЦК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про зобовязання укласти договір відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко