АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Антоненко Н.О., Музичко С.Г.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача Казак Г.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та з урахуванням уточнених позовних вимог просило про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №2608/1007/88-027 від 10.10.2007 у розмірі 4 382 618,49 грн. та в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки №2608/1007/88-027-Z-2 від 04.07.2011, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 71,90 кв.м., житловою площею 41,70 кв. м. та належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_5

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання поруки, що виникла на підставі договору №2608/1007/88-027-Р-1 від 05.07.2011 припиненою .

Справа № 752/6514/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/14884/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2015 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 382 618,49 грн. В задоволенні решти вимог позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано поруку ОСОБА_4, що виникла на підставі договору поруки №2608/1007/88-027/Р-1 від 05.07.2011 припиненою. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 243,60 грн. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 3 654 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. Посилається на невідповідність рішення нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки стосується іпотекодавців, які є відмінними від позичальника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню, оскільки відповідачем не були виконані взяті на себе обов'язки. Відмовляючи вчастині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що неможливе одночасне звернення стягнення заборгованості за кредитним договором у поєднанні із зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову не оскаржується, у зв'язку з чим набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2007 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2608/1007/88-027, строком дії до 09.10.2027 (Т. 1, а. с. 15), за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 125 000 дол. США зі сплатою позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом(Т. 1, а. с. 6 -11). Договором про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору від 04.07.2011 сторони визначили, що на дату цього договору розмір простроченої заборгованості за кредитом складає 114 410 дол. США, а розмір простроченої заборгованості по процентам складає 32 7269,50 дол. США. 05.06.2011 сторонами було укладено Договір про внесення змін і доповнень №2 до кредитного договору, згідно до якого кредитний договір було викладено у новій редакції. Також сторони домовились, що на дату укладання цього Договору розмір строкової заборгованості за кредитом складає 147 136,50 дол. США, починаючи з 10.08.2011 позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 1766,88 дол. США (Т. 1, а. с. 17-26). 04.07.2011 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено Іпотечний договір №2608/1007/88-027-Z-2 від 04.07.2011, предметом якого є квартира за адресою: №73 по вул. А.Заболотного, 4 в м. Київ, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 71,90 кв.м., житловою площею 41,70 кв. м., що належить Іпотекодавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.02.1998 Державною адміністрацією Московського району м. Києва згідно з розпорядженням (наказом) від 23.02.1998 №17528 (Т. 1, а. с. 30-35). 05.07.2011 між правонаступником АКБ«ТАС-Комерцбанк» - ПАТ «Сведбанк» та позичальником було укладено Договір про внесення змін та доповнень №3 до кредитного договору, згідно з яким Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних до 05.07.2011, 7% річних за період користування з 06.07.2011 по 09.04.2012; 10% річних за період користування кредитом з 10.04.2012 по 09.04.2013; 14,16% річних за період користування кредитом з 10.04.2013 по 10.10.2027 (Т. 1, а. с. 27-29). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 05.07.2011 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки №2608/1007/88-027-Р-1, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується відповідати за виконання Позичальником зобов'язань по поверненню коштів у сумі 147 136,50 дол. США та сплати ним відсотків з процентною ставкою: 12,5% річних до 05.07.2011, 7% річних за період користування з 06.07.2011 по 09.04.2012; 10% річних за період користування кредитом з 10.04.2012 по 09.04.2013; 14,16% річних за період користування кредитом з 10.04.2013 по 10.10.2027 (Т. 1, а. с. 36-37). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором 14.08.2013 між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Омега Банк» передало (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює первісного кредитора у зазначених зобов'язаннях та набуває права вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (Т. 1, а. с. 5762). Банком неодноразово направлялась досудова вимога відповідачам (Т. 1, а. с. 51-54), однак позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 24.04.2015 виникла кредитна заборгованість в розмірі 4 382 618,49 грн. відповідно до розрахунку (Т. 1, а. с. 223-224). У зв'язку з вищевикладеним, ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку», а саме: у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Правом дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки наділений іпотекодержатель та у разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі ст. 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, установленому ст. 37 Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суди повинні розглядати питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

Відповідно до Висновків Верховного суду України від 01.02.2015 «Про судову практику застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку нерухомого майна» одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

Таким чином, одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в будь-якому випадку є неправильним.

Положення ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», яким установлена відповідальність майнового поручителя перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, передбачає право кредитора стягнути непокриту предметом іпотеки суму боргу з боржника у разі, якщо вартість іпотечного майна є меншою від заборгованості за основним зобов'язанням. Зважаючи на той факт, що чинне законодавство (ст. 39 зазначеного Закону) та відповідні роз'яснення (п. 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5) передбачають зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, беручи до уваги, що фактична ціна продажу цього майна в процесі його реалізації може змінюватися, вимога про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, причому як у випадку, коли мало місце звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить майновому поручителю, так і тоді, коли іпотечне майно належить боржнику за основним зобов'язанням.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04.09.2013. у справі № 6-73цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що одночасне звернення стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення на іпотечне майно не допускається, оскільки таке стягнення є виключною формою задоволення вимог стягувача.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що позивач, висуваючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, не вказав початкової ціни продажу спірної квартири, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такий обов'язок безпосередньо передбачений вимогами ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Також безпідставним, на думку колегії суддів є посилання позивача в апеляційній скарзі на можливість одночасного стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи вищезгадані висновки Верховного Суду України з цього питання.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Антоненко

С.Г. Музичко