Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №233/6370/14
Провадження №22ц/778/2517/15 Головуючий у 1 інстанції: Бєлостоцька О.В.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, який в ході судового розгляду уточнила.

У позові зазначала, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 26 листопада 2014 року вона звільнена з посади заступника головного бухгалтера зазначеного підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Заробітна плата позивачці своєчасно не виплачувалась, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 37987,79 грн. Відповідач в день звільнення не здійснив повного розрахунку з нею.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача заробітну плату у сумі 37987,53 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в розмірі 37987,53 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 27 листопада 2014 року по 28 січня 2015 року включно у розмірі 10570,80 грн., а всього 48558 грн. 33 коп., у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» судовий збір у розмірі 729,18 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Костянтинівське державне науково-виробниче підприємство «Кварсит» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначена апеляційному суду Запорізької області.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від апелянта та позивача у справі надішли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ст. 305 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працювала заступником головного бухгалтера КДНВП «Кварсит» та 26 листопада 2014 року звільнилася за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.4, 5). В день звільнення позивача відповідач повного розрахунку не провів. Загальна заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, компенсації втрати частини доходу та індексації становить 37987,53коп.(а.с.50).

Згідно з бухгалтерською довідкою підприємства №1-35 від 20.01.2015 року середня заробітна плата складає 14707,96 грн., середньоденна заробітна плата становить 459,60грн. (а.с.27).

Відповідно до довідки підприємства №1-16 від 14.01.2015 року в період з 26.11.2014 року і по день звільнення позивачки підприємство працювало по графіку трьохденної робочої неділі за наказом №176 від 01.08.2014 року (а.с.29).

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закон передбачає презумпцію вини власника або уповноваженого ним органу у несвоєчасному розрахунку при звільненні.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку всім наданим суду доказам у їх сукупності та обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог та наявності передбачених ст. ст. 116,117 КЗпП України підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі в розмірі 37987,53 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 27 листопада 2014 року по 28 січня 2015 року у розмірі 10570,80 грн., з урахуванням триденного графіку роботи на підприємстві та неробочих днів встановлених на підприємстві наказом №269 від 10 грудня 2014 року, оскільки остаточний розрахунок з позивачкою не проведений.

Щодо доводів апелянта у не проведенні остаточного розрахунку в день звільнення позивачки у зв'язку з тяжким фінансовим становищем підприємства і відсутністю грошових коштів, що пов'язано із державною забороною експорту продукції КДНВП «Кварсит» на територію Російської Федерації, судова колегія зазначає наступне.

Пунктом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Вказані обставини не звільняють відповідача від покладеного на нього ст. 116 КЗпП України обов'язку проведення розрахунку саме у день звільнення та не доводять відсутності вини в затримці і не звільняють від встановленої ст. 117 КЗпП України відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене, рішення суду в частині стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення в цій частині та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Суд також дійшов правильного висновку про те, що позивачці заподіяна моральна шкода.

Порушення гарантованих Конституцією України прав позивача на своєчасну оплату праці є доведеним фактором наявності моральної шкоди.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від його додаткових зусиль для організації свого життя.

Затримка розрахунку при звільненні є порушенням трудових прав працівника, що свідчить про заподіяння останньому моральної шкоди.

Проте, враховуючи фактичні обставини справи та вимоги розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити з 2000 грн. до 500 грн. Тому, рішення суду в частині стягнення моральної шкоди на підставі п.3, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає відповідній зміні.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2015 року по цій справі в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: