Справа № 343/103/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1177/2015
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника Комунального підприємства «Комунгосп» Білущака В.С., представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника ВАТ НАСК «Оранта» - Стефанишина П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ВАТ НАСК «Оранта», Комунального підприємства «Комунгосп» Долинської міської ради, третя особа ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів, з апеляційними скаргами начальника Комунального підприємства «Комунгосп» та ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду від 01 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року позивач звернувся з даним позовом та після уточнення позовних вимог просила ухвалити рішення, яким стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на її користь грошові кошти у розмірі 28 534, 07, з яких 20 789,48 гривень невиплаченого страхового відшкодування, 3907, 86 гривень пені, 3438, 60 гривень інфляційних та 398, 13 гривень 3% процентів річних, стягнути з КП «Комунгосп» грошові кошти в загальному розмірі 11 744, 65 гривень, з яких 7744, 65 гривень різниці у відшкодування страхової суми та 4000 гривень матеріальної компенсації за спричинену моральну шкоду.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що 06 лютого 2014 року по вул. Міцкевича у м. Долина Івано-Франківської області сталося ДТП за участю транспортних засобів «МАЗ 55102» р.н. НОМЕР_2, що належить КП «Комунгосп» під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля «Фольксваген Пасат» р.н. НОМЕР_1, який їй належить на праві власності. Внаслідок ДТП її транспортний засіб отримав значні механічні ушкодження. Загальна вартість завданої шкоди становить 28624, 13 гривень.

Постановою Долинського районного суду від 25 лютого 2014 року ОСОБА_6, водія КП «Комунгосп» визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП. 05 березня 2014 року позивач звернулася до ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування. Граничний термін виконання зобовязання відповідача сплинув 05 червня 2014 року, з тому 06 червня 2014 року її право є порушеним. Загальна вартість ремонтно-відновлюваних робіт автомобіля «Фольксваген Пасат» р.н. НОМЕР_1 складає 28 534, 13 гривень, полісом страхування цивільно-правової відповідальності ВАТ НАСК «Оранта» №АС/1348459 від 31 травня 2013 року передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну потерпілих осіб у розмірі 50 000 гривень з франшизою у розмірі 510 гривень, а тому до стягнення з ВАТ НАСК «Оранта» підлягає страхове відшкодування в розмірі 28024, 13 гривень.

КП «Комунгосп» також відмовляється відшкодувати свою частину завданої шкоди та не надає витребувані документи на адвокатський запит. Відповідачі порушують її права та законні інтереси, затримуючи процес відшкодування завданої шкоди більше восьми календарних місяців.

Рішенням Долинського районного суду від 01 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 20789, 48 гривень невиплаченого страхового відшкодування та 3907, 86 гривень пені. Стягнуто з КП Долинської міської ради на користь ОСОБА_3 7744, 65 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди та 500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

На дане рішення начальник КП «Комунгосп» подав апеляційну скаргу, просять його скасувати в частині стягнення 7744, 65 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди та 500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди і у цій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення в частині стягнення майнової та моральної шкоди ухвалено з неправильним застосуванням норм права. Відповідно до закону відшкодування в межах страхової суми за мінусом франшизи, яка має бути сплачена страхувальником має здійснити страховик, тобто в даному випадку НАСК «Оранта». Не зрозумілим є справжній розмір завданої майнової шкоди: 28 634,13 гривень чи 21 299, 48 гривень. Згідно законодавства вся сума майнової шкоди за мінусом франшизи повинна бути відшкодована страховиком НАСК «Оранта», оскільки сума шкоди є меншою від ліміту відповідальності страховика. Апелянт вважає, що повинен відшкодувати позивачу тільки розмір франшизи.

ОСОБА_3 просить рішення скасувати в частині відмови в задоволенні решти заявлених позовних вимог та стягнення витрат, повязаних з оплатою послуг правової допомоги та в оскаржуваній частині позов задоволити повністю. Стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» грошові кошти у розмірі 3438, 60 гривень інфляційних та 398, 13 гривень 3% річних, 3500 гривень решти матеріальної компенсації завданої моральної шкоди.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалив безпідставне та необґрунтоване рішення, порушив норми матеріального і процесуального права. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних та 3% річних суд першої інстанції порушив норми ст. 526, 625 ЦК України, оскільки зобовязаний був задовольнити заявлені позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та відсотків річних з відповідача НАСК «Оранта», враховуючи наведені норми матеріального права. Суд не навів жодних доводів відносно того, на підставі чого він прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної компенсації завданої моральної шкоди саме у розмірі 500 гривень. На момент ДТП належний позивачу транспортний засіб був майже новим, ніколи раніше не був у ДТП, вважає, що належним чином довела підставність позовних вимог в цій частині в повному обсязі.

Під час розгляду справи до заявлених позивачем вимог було подано докази про оплату наданих послуг правової допомоги у розмірі 2000 гривень, акт приймання-передачі наданих послуг від 16 лютого 2015 року, платіжне доручення про їх сплату, однак суд залишив ці докази поза увагою та здійснив розподіл судових витрат без врахування зазначених сум, понесених позивачем по справі.

Вислухавши суддю-доповідача, представників апелянтів, які вимоги своїх скарг підтримали, представника ВАТ НАСК «Оранта», який вимоги обох скарг заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем АТ НАСК «Оранта» прострочено виплату страхового відшкодування, то він повинен сплатити пеню за несвоєчасну її виплату, а вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобовязання не підлягають до задоволення. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахованою у ВАТ НАСК «Оранта», а франшиза не відшкодовується страховою компанією, тому відповідач КП «Комунгосп» зобовязаний відшкодувати позивачу грошові кошти у розмірі 510 гривень в якості решти суми страхового відшкодування та різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром завданої шкоди, що всього становить 7744, 65 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 06 лютого 2014 року по вул. Міцкевича у м. Долина Івано-Франківської області сталося ДТП за участю транспортних засобів «МАЗ 55102» р.н. НОМЕР_2, що належить КП «Комунгосп» під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля «Фольксваген Пасат» р.н. НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_3 Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача отримав значні механічні ушкодження.

Постановою Долинського районного суду від 25 лютого 2014 року ОСОБА_6, працюючого водієм КП «Комунгосп», було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно правова відповідальність власника автомобіля КП «Комунгосп», яким керував ОСОБА_6 застрахована в ВАТ НАСК «Оранта» полісом №АС / 1348459 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю в розмірі 100000 гривень та за шкоду заподіяну майну в розмірі 50000 гривень зі строком дії з 31 травня 2013 року до 30 травня 2014 року включно (а.с. 13).

Згідно рахунку СТО ТОВ «Ніко-Захід» №117 від 10 лютого 2014 року загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Фольксваген Пасат» р.н. НОМЕР_1 складає 28 534, 13 гривень (а.с. 15).

Відповідно до страхового акта №ОЦВ-14-1288/1 від 18 березня 2014 року сума страхового відшкодування ОСОБА_3 становить 20 789, 48 гривень та як встановлено судом першої інстанції вказана сума визнається сторонами.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та (або) майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи з суті такого страхування, Закону має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але і захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечить законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Колегія суддів вважає, оскільки страхова компанія погодилась на страхове відшкодування в розмірі 20 789, 48 гривень, що не перевищує ліміт відповідальності за договором, суд першої інстанції безпідставно вирішив стягнути решту завданої позивачу матеріальної шкоди з КП «Комунгосп».

Суд також не взяв до уваги, що відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується тільки на суму франшизи (ст. 12), тому саме ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

У разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у межах заявлених позивачем вимог з КП «Комунгосп», як винної сторони у вчиненні ДТП підлягає відшкодування 510 гривень франшизи, а у стягненні 7744,44 гривень необхідно відмовити, оскільки зазначена сума не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Крім цього, під час розгляду даної справи позивачем не доведено, що в результаті пошкодження автомобіля понесла збитки у більшому розмірі, ніж виплачене страхове відшкодування.

Поданий позивачем рахунок від 10 лютого 2014 року про необхідність провести ремонт автомобіля на суму 28 624,13 гривень не можна вважати реальними збитками, оскільки не подано акту виконаних робіт на цю суму чи інших доказів про реальне проведення робіт на цю суму.

Колегія суддів вважає, що враховуючи усі обставини справи, суд першої інстанції правильно стягнув з КП «Комунгосп» 500 гривень завданої моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки ВСУ, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу.

Правова позиція ВСУ щодо застосування ст. 625 ЦК України викладена у постанові від 14 листопада 2011 року, яка прийнята за результатом перегляду судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, у справі № 6-40цс11.

Верховний Суд України дійшов висновку про те, що грошовим є зобовязанням, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, у якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Частиною 3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права і обовязки , вона вважається боржником тому, що зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» від 7 березня 1996 року страховик зобов'язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за своєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору або законом.

Оскільки позивач звернулася до відповідача НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування 05 березня 2014 року, а кінцевий термін виконання зобовязання відповідача сплив 05 червня 2014 року, право позивача з 06 червня 2014 року є порушеним, а тому колегія суддів приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача НАСК «Оранта» інфляційних та 3% річних за несвоєчасне виконання зобовязання.

Колегія суддів вважає, що витрати на правову допомогу зазначені апелянтом ОСОБА_3 в розмірі 2000 гривень є обґрунтованими та належним чином підтвердженими (а.с. 87).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, позивачеві підлягають поверненню судові витрати в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги начальника Комунального підприємства «Комунгосп» та ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Долинського районного суду від 01 квітня 2015 року в частині відмови у стягненні з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати та 3% річних скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», (, вул. Здолбунівська, 7, м. Київ, 02081) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 3438, 60 гривень інфляційних втрат та 398, 13 гривень 3% річних за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Рішення в частині стягнення з Комунального підприємства «Комунгосп» Долинської міської ради на користь ОСОБА_3 7744, 65 гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди скасувати.

Стягнути з Комунального підприємства « Комунгосп» Долинської міської ради на користь ОСОБА_3 510 гривень франшизи, а у стягненні різниці страхового відшкодування відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_3 1500 гривень витрат за надання правової допомоги.

Стягнути з Комунального підприємства «Комунгосп» Долинської міської ради на користь ОСОБА_3 500 гривень витрат за надання правової допомоги.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк