Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» про визнання договору поруки припиненим, за касаційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2014 року та додаткове рішення апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 48 527,60 швейцарських франків. У той же день на забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким до позивача перейшло право вимоги до боржника за указаним кредитним договором. Посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість, яка станом на 16 серпня 2013 року становить 2 695 730 грн 79 коп. та складається з: тіла кредиту - 47 759,26 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ становить 412 207 грн 26 коп.; нарахованих та несплачених відсотків - 21 695,96 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ становить 187 256 грн 51 коп.; пені - 242 878,11 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ становить 2 096 267 грн 02 коп.

У січні 2014 року ОСОБА_4 пред'явив зустрічний позов, у якому просив визнати припиненим договір поруки, посилаючись на те, що банком було змінено термін виконання основного зобов'язання, проте з позовом до нього кредитор звернувся після спливу шестимісячного терміну від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» 412 207 грн 26 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додатковим рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам у розмірі 187 256 грн 51 коп.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг» просить скасувати рішення місцевого та апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося, а тому касаційному перегляду не підлягає.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що позичальник, отримавши грошові кошти за кредитним договором, допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами установлено, що 23 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 48 527,60 швейцарських франків.

У той же день на забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким до позивача перейшло право вимоги до боржника за указаним кредитним договором.

Зобов'язання за кредитним договором позичальник не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 16 серпня 2013 року становить 2 695 730 грн 79 коп. та складається з: тіла кредиту - 47 759,26 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ становить 412 207 грн 26 коп.; нарахованих та несплачених відсотків - 21 695,96 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ становить 187 256 грн 51 коп.; пені - 242 878,11 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ становить 2 096 267 грн 02 коп.

Як роз'яснено у абз. 4 п. 2, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходи при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

При вирішенні справи апеляційний суд на вищезазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України обставини справи з'ясував неповно; не дав належної оцінки наявним у справі доказам; не перевірив правильність нарахування заборгованості позивачем та у рішенні не навів відповідних розрахунків, хоча, заперечуючи проти розміру заборгованості, відповідачі приводили в запереченнях свої розрахунки; не вказав якими доказами підтверджується безспірність заявлених позивачем сум; стягнувши заборгованість лише з позичальника, не навів мотивів чому заборгованість не підлягає стягненню з поручителя, не звернувши при цьому увагу, що позовні вимоги заявлені як до позичальника, так і до поручителя; не навів мотивів залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені; не звернув увагу на заяву відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 58-64) та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції .

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2014 року та додаткове рішення апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін