Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/4406/14-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 27 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 квітня 2015 року

встановила:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 13 242,53 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.07.2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 31.03.2014 р. виникла заборгованість в розмірі 13 242,53 грн. Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як видно з матеріалів справи, 26.07.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10-16).

За розрахунком банку станом на 31.03.2014 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком за вказаним договором складає 13 242,53 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 2231,66 грн; за процентами на прострочену заборгованість - 9904,08 грн, штраф - 1106,79 грн (а.с.8-9).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позов банку є обґрунтованим.

Згідно з умовами договору строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти.

Як свідчить інформація про карту, строк дії карти було встановлено до 07.2011 р. (а.с.113).

Отже, кінцевий термін повернення кредиту є останній календарний день дії картки, тобто 31.07.2011 р.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки за захистом свого порушеного права банк звернувся до суду 04.08.2014 р., тобто з порушенням строку позовної давності і відповідачем у судовому засіданні порушувалось питання про застосування позовної давності, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява направлена до суду 16.07.2014 р. колегія суддів до уваги не бере, оскільки з долученої до апеляційної скарги ксерокопії квитанції не видно який саме документ 16.07.2014 р. направлявся банком на адресу суду. Опис рекомендованого листа відсутній.

Крім того, з матеріалів справи не видно, що позовна заява направлялася банком по пошті (конверт в матеріалах справи відсутній).

Інші доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: