Справа № 750/4171/13-ц Провадження № 22-ц/795/662/2015 Головуючий у I інстанції - Лямзіна Н. Ю. Доповідач - Горобець Т. В.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого - судді Горобець Т.В.,

Суддів - Онищенко О.І. , Острянського В.І.

При секретарі -Мартиновій А.В.

З участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

23 квітня 2013 року ПАТ « Дельта Банк» ( далі Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 962 464, 54 грн боргу, який виник у результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором № 174/ФВ-06 від 07.03.2012 року, укладеним з Банком.

На обґрунтування позову Банк вказував, що відповідач, згідно вказаного договору отримав на умовах, передбачених ним, кредит у розмірі 876 754,37 грн , проте, умови кредитного Договору щодо повернення кредиту порушував, у результаті чого утворилась заборгованість, розмір якої, з врахуванням відсотків, станом на 01.03.2013 року становить 962 464,54 грн .

У зв»язку зі смертю боржника ухвалою суду від 10.09.2013 року після отримання офіційної інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та копії Актового запису про смерть, з яких вбачається що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, провадження у справі було зупинене для залучення правонаступників.

21.10.2013 року ухвалою суду провадження у справі відновлене, а 09.12.2013 року ухвалою суду, співвідповідачами по справі залучено ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, 23 лютого 2015 року справу за позовом Банку розглянуто по суті та ухвалене рішення, яким позовні вимоги ПАТ « Дельта Банк» до ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача з врахуванням вартості спадкового майна, 706 236,00 грн заборгованості та 2457,85 грн судових витрат.

У решті вимог Банку відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення та відмовити ПАТ « Дельта Банк» у задоволенні позову повністю.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним, а саме, ухваленим з порушенням норм як матеріального так і процесуального права, зокрема, вказує на порушення норм ст.ст.1281,1282 ЦК України та зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку відповідача ОСОБА_2, суд невірно застосував положення ст.1281 ЦК України та дійшов безпідставно висновків про те, що з вимогою до нього, як спадкоємця боржника Банк звернувся у межах строку, передбаченого ст.1281 ЦК України. Вказує, що в матеріалах справи наявні докази обізнаності Банку станом на квітень 2013 року про смерть ОСОБА_4А, про що свідчать листи-відповіді Банку від 23.04.2013 року, направлені на його адресу з посиланням на його звернення до Банку, де він повідомляв про смерть ОСОБА_4

Апелянт зазначає, що, оскільки Банк у строк, передбачений ч. 2 ст.1281 та у порядку, визначеному ч.2 ст.1282 ЦК України не звернувся до нього, як спадкоємця з вимогою про сплату одноразовим платежем заборгованості за кредитним договором спадкодавця - ОСОБА_4, право вимоги до нього, як спадкоємця, кредитором втрачено, як те вбачається з ч.4 ст.1281 ЦК України.

Також, ОСОБА_2 вважає, що, визначаючи розмір спадкового майна, в межах якого спадкоємці боржника відповідають перед кредитором, суд безпідставно виходив з ринкової вартості спадкового майна, а саме нежитлового приміщення по АДРЕСА_5 , та визначив вартість станом на дату проведення експертизи - 24.12.2014 року, у той час, як мав керуватись висновком оцінювача від 11.09.2013 року, наявним у матеріалах спадкової справи, який є належним доказом вартості спадкового майна, оскільки саме ця вартість нотаріусом зазначена у свідоцтві про право на спадщину.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на викладені у ній обставини та доводи.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і належним чином обґрунтоване. Стверджує, що звернення Банку до суду у квітні 2013 року з позовом до ОСОБА_4 мало місце тому, що про смерть боржника позивачу не було відомо, а цей факт став відомим лише у судовому засіданні. Вважає, що процесуальне залучення у судовому засіданні співвідповідачем ОСОБА_2 свідчить про дотримання кредитором спадкодавця положень ст. 1281, 1282 ЦК України.

Після оголошеної перерви у розгляді справи та, не отримавши від Банку інформації, витребуваної судом апеляційної інстанції в порядку ч.4 ст.10, ст.303 ЦПК України, а також, враховуючи, що представник позивача у судове засідання після оголошеної перерви не з»явився, причини не явки не повідомив, відповідач та його представник заявили клопотання про допит у якості свідків відповідача ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_8, які можуть надати інформацію щодо часу та обставин звернення ОСОБА_9 з повідомленням про смерть ОСОБА_4

Для забезпечення повного, об»єктивного з»ясування всіх обставин справи, які можуть вплинути на вирішення даного спору, апеляційним судом клопотання було задоволене .

У судовому засіданні, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення чи відмову свідчити , свідки присяглись говорити правду та пояснили, що через кілька днів після похорон ОСОБА_4 вони знайшли серед інших його документів та паперів кредитний договір від 07.03.2012 року № 174/ФВ-06. Сума кредиту була значною, тому, розуміючи про можливі юридичні наслідки непогашення заборгованості, якщо така існує, вони наприкінці березня 2013 року звернулись на особистий прийом до керівника відділення ПАТ « Дельта Банк» у Чернігові, після чого ОСОБА_10 написав та подав письмову заяву , приєднавши копію свідоцтва про смерть ОСОБА_11. Саме на це звернення 23.04.2013 року Банк надав ОСОБА_2 дві відповіді, які знаходяться в матеріалах справи, де Банком засвідчується співчуття з приводу непоправної втрати, та, вказувалось, що по факту опрацювання звернення ОСОБА_2 та наданого ним пакету документів, вжиті заходи, спрямовані на задоволення викладених у зверненні питань. Проте, до цього часу вимога Банку до ОСОБА_2 відповідно до приписів ст.1282 та 1282 ЦК України не пред"явлена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та його представника, представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, пояснення свідків, перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, пославшись на ст.ст.627,530,525,526,610, ст.612,535,629,1046 -1054,1216,1217,1218,1223,1261-1265, 1220,1222,1258,1268-1270,1296,1281 та 1282 ЦК України , виклавши у мотивувальній частині їх зміст, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, вважав встановленим та виходив з того, що між Банком та позичальником ОСОБА_4 існували кредитні зобов»язальні правовідносини, які позичальник порушив, що призвело до виникнення боргу у сумі 962464,54 грн .Оскільки, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, а спадщину, що відкрилась після смерті у встановленому порядку прийняв лише ОСОБА_2, він має відповідати по кредитних зобов»язаннях спадкодавця у межах вартості спадкового майна, вартість якого визначається на підставі висновку експертизи станом на день її проведення, тобто, 24.12. 2014 року.

Факт звернення Банку з позовом до ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та факт залучення в порядку правонаступництва, до участі у цивільній справі спадкоємця ОСОБА_2, суд визнав підтвердженням факту належного та своєчасного, тобто у порядку та у строки, передбачені ст.1281,1282 ЦК України, звернення кредитора до спадкоємців боржника - позичальника із вимогою про сплату боргу.

З такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, оскільки вони суперечать наявним у справі, а також додатково дослідженим у судовому засіданні апеляційного суду доказам, суперечать нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом апеляційної інстанції, встановлено і не оспорюється сторонами, що, відповідно до кредитного договору № 174/ФВ-06 від 07.03.2012 року, укладеного між Банком та ОСОБА_4, Банк надав, а ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 876 754,37 грн з розрахунку 12,75% річних за весь час користування кредитом на період з 07.03.2012 року по 13.09.2023 року. Станом на 01.03.2013 року у результаті неналежного виконання ОСОБА_4 умов договору у нього виникла заборгованість у розмірі, який з врахуванням непогашених відсотків, становить 962 464,54 грн. ( т.1 а.с.6-10).

23.04.2013 року Банк звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором(т.1а.с.24). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12помер ( т.1а.с.38).

Спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_2, який станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на момент відкриття спадщини був неповнолітнім ( т.1 а.с.60). У серпні 2013 року ОСОБА_10 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а у вересні 2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину, яка складається з нежитлового приміщення, загальною площею 126,8 кв. м», розташованого у дев»ятиповерховому житловому будинку АДРЕСА_5, автомобіля „Опель Зафіра" та з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.( т.1 а.с.103-110).

Також, апеляційним судом встановлено і не оспорюється позивачем, що 23.04.2013 року Банком на адресу АДРЕСА_2 на ім»я ОСОБА_2 було направлено дві офіційні відповіді на його звернення , в яких засвідчувалось співчуття з приводу непоправної втрати та про опрацювання Банком звернення ОСОБА_2 і пакету наданих останнім документів, з подякою за звернення та наданням контактних телефонів Контакт -центру Банку для отримання консультацій(т.1 а.с.99,100). Тобто, 23.04.2013 року Банку достовірно було відомо про смерть ОСОБА_4 та про прийняття спадщини ОСОБА_2, який не приховував жодної інформації і засвідчував свої наміри відповідати за зобов»язаннями спадкодавця.

Також, за вказаною адресою Банком 07.09.2013 року направлялась відповідь ОСОБА_2 про опрацювання його чергового звернення та про необхідність надання ним Банку свідоцтва про спадщину(т.1 а.с.101).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 та спадкоємець ОСОБА_2 були зареєстровані за однією адресою, а саме АДРЕСА_3, про що Банку було відомо ( т.1 а.с. 2,6,13,14,38 ).

Встановлені обставини дають підстави для висновку, що відповідно до ч.3,4 ст.1268 ЦК України, ОСОБА_2 з часу відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, у зв"язку з чим спростовуються пояснення представника позивача про те, що вимога Банком у строки, визначені ст.1281 ЦК України не пред"являлась до ОСОБА_2, оскільки лише у серпні 2013 року останній прийняв спадщину.

Отже, встановлені обставини свідчать, що у строки та в порядку, передбаченими ст. ст. 1281,1282 ЦК України Банк не звернувся з вимогою до ОСОБА_2 про погашення ним боргу ОСОБА_4 шляхом сплати одноразового платежу всієї суми боргу, але у межах вартості спадкового майна. Тому, за правилами ч.4 ст.1281 ЦК України кредитор втратив право пред"являтити вимоги до спадкоємця про стягнення заборгованості ОСОБА_4 .

Зважаючи на встановлене, висновки суду першої інстанції про те, що Банк» правомірно з дотриманням строків, передбачених ст.1281 ЦК України, пред»являє позовні вимоги до спадкоємця ОСОБА_2 є помилковими.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилась після 1 січня 2004 року регулюється Главою 87 ЦК України. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у частинах 3,4 ст.1268 ст.1269 ЦК України. Спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, та(або) який на час відкриття спадщини був неповнолітнім, вважається таким, що прийняв спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи і спадкоємець ОСОБА_2 і спадкодавець ОСОБА_4 зареєстровані проживаючими за однією адресою - АДРЕСА_4, про що наявна інформація у матеріалах кредитної справи і матеріалів кредитної справи вбачається, що Банку про це було відомо.

Враховуючи, що відповіді, які Банк надавав ОСОБА_2 датовані 23.04.2013 року, та, оцінюючи наведені докази у сукупності з поясненнями свідків, аналізуючи факт невиконання Банком ухвали суду про надання достовірної інформації з реєстрів вхідної кореспонденції у березні-квітні 2013 року, апеляційний суд приходить до висновку, що станом на 23.04.2013 року Банк знав про смерть позичальника, тобто, знав про відкриття спадщини та знав , ( повинен був знати) про прийняття спадщини ОСОБА_2. Тобто, шестимісячний строк для пред»явлення вимоги до спадкоємця ОСОБА_2 слід рахувати з 23.04.2013 року по 23.10.2013 року. Але, у цей період вимога Банку до спадкоємця заявлена не була, що в силу положень ч.4 ст. 1281ЦК України позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців боржника за правилами ст.1281,1282 ЦК України.

Факт залучення до участі у цивільній справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 без дотримання порядку та строків пред»явлення вимог до спадкоємців боржника, визначених ст.1281 та 1282 ЦК України свідчить про помилковість обраного позивачем способу захисту порушеного права, шляхом стягнення боргу із спадкоємця в порядку правонаступництва без врахування приписів ст.1281 ,1282 ЦК України. Саме така позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 08.04.2015 року та правових висновках по справі №6-33ц/15, відповідно до якої, оскільки зі смертю боржника зобов»язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми ст.ст.1281,1282 ЦК України щодо строків пред»явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Крім наведеного, апеляційний суд також вважає, що суд першої інстанції належним чином не мотивував рішення про відмову у задоволенні решти позовних вимог, у той час як вимоги до інших відповідачів також не підлягають задоволенню, оскільки зазначені особи вони помилково, з порушенням норм процесуального права були включені у склад учасників та залучені до складу співвідповідачів за даним позовом.

Враховуючи, що однозначних підстав для застосування положень ч.1 ст. 310 ЦПК України не встановлено, а рішення, яке оскаржується, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, відповідно до приписів пунктів 1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові повністю.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України у відшкодування витрат, понесених ОСОБА_2 по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, (т.2 а.с. 12) з позивача необхідно стягнути на користь апелянта 1827, 00 грн.

Керуючись 303, 307, п. 1- 4 ч.1 ст.309, ст.313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2015 року скасувати, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 відмовити .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», який діє в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на користь ОСОБА_2 1827,00 ( одну тисячу вісімсот двадцять сім грн) 00 коп у відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: