АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/3536/15 Головуючий 1-ї інстанції Лігус С.М.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Житлового кооперативу «Якір» про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Житлового кооперативу «Якір» (далі ЖК «Якір»), в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері - ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що її мати ОСОБА_3 була членом ЖК «Якір». В кооперативному будинку, який розташований за вищевказаною адресою, ОСОБА_3 займала двокімнатну ізольовану квартиру №22, за яку повністю сплатили членські внески, у звязку з чим набула її у власність. За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 18.05.2005року, яким заповіла позивачу - дочці все належне їй майно. Оскільки її мати ОСОБА_3 належним чином не оформила правовстановлюючі документи на спірну квартиру, позивач позбавлена можливості оформити на неї спадкові права в нотаріальній конторі.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ЖК «Якір» про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, його представник надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надано доказів у підтвердження того, що ОСОБА_3 в повному обсязі здійснила оплату вартості спірної кооперативної квартири.

Проте, погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов його без повного, всебічного та обєктивного зясування всіх обставин справи, прав та обовязків сторін у даних правовідносинах та без належної правової оцінки існуючих у справі доказів.

Так, відповідно до ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України умовами обґрунтованості рішення є повне зясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладеним у рішенні, обставинам справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен встановити всі юридичні факти, які згідно з нормами права мають значення для розкриття існуючих між сторонами правових відносин чи певних дій.

Відповідно з положеннями ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Відповідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3.). була членом кооперативу ЖК «Якір» і проживала в квартирі АДРЕСА_1. Згідно довідки від 26.03.2014року, виданої ЖК «Якір» і підписаною головою цього кооперативу ОСОБА_5 та бухгалтером ОСОБА_6, вартість квартири №22 виплачена повністю, перший пайовий внесок сплачено 24.04.1968року в сумі 2 186,00грн., квартира складається із двох кімнат, розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку (а.с. 16).

Із відповіді голови ЖК «Якір» від 07.04.2014року, яка надавалась на звернення ОСОБА_1, вбачається, що пай за квартиру АДРЕСА_1 виплачена ОСОБА_7 (а.с. 18).

Відповідно до положень ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Статтею 15 Закону України «Про власність» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому у користування, набуває права власності на це майно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5-1 постанови від 18 вересня 1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

У зв'язку із тим, що ОСОБА_3 повністю внесла пайовий внесок за спірну квартиру, у звязку з чим стала її власником, тому ця квартира повинна входити до спадкового майна, право на яке відкрилось після її смерті.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 18.05.2005року, яким все належне їй майно заповіла дочці - ОСОБА_1 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 23).

Частиною 1 ст.1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час прийняття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч.1 ст.1269 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_8, на момент смерті матері ОСОБА_3, проживала і була зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_1.

01 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернулась до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, про що свідчать дані довідки держнотконтори №2789/02-14 від 03.06.2015року. Інших заяв про прийняття спадщини або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалось.

Як убачається з матеріалів справи, раніше ОСОБА_1 вже зверталася до суду з позовом про визнання за нею право власності на іншу квартиру - АДРЕСА_2. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2013 року за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру №8 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_3 Вказане заочне рішення суду набрало законної сили і по теперішній час є чинним (а.с. 14-15).

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на спірну квартиру, яка є складовою спадкового майна.

Оскільки висновки суду першої інстанції відносно здійснення ОСОБА_3 викупу спірної квартири є неправильними та помилковими, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно п.п.3),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача ЖК «Якір» на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 4 776,18грн., які складаються зі сплати судового збору при подачі позову до суду - 3 184,12грн. та 1 592,06грн. при подачі апеляційної скарги.

З огляду на викладене та керуючись ст.307ч.1п.2), п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Житлового кооперативу «Якір» про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з Житлового кооперативу «Якір» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду 3 184,12грн., при подачі апеляційної скарги 1 592,06грн., а всього - 4 776,18грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді