Справа № 2-1257/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Камяницької сільської ради Ужгородського району та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Камяницької сільської ради Ужгородського району про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

За клопотанням позивачки протокольною ухвалою суду від 09.09.2014 р. до участі у справі залучено ОСОБА_3 як співвідповідача.

Позов мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї баби ОСОБА_5 Спадкове майно складається із будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 Ужгородського району. Зазначене будинковолодіння було побудоване її бабою та дідом ОСОБА_6 під час спільного проживання. На сьогодні спадкове майно не зареєстроване у встановленому законом порядку та не здане в експлуатацію. Відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння стало підставою для відмови державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно.

Під час розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги, про що подала відповідну заяву в якій посилається на те, що з 1944 року ОСОБА_5 проживала однією сімєю з її дідом ОСОБА_6, до дня смерті останнього (1985 р.). Факт проживання однією сімєю чоловіка ОСОБА_6 та жінки ОСОБА_5 з 1944 по 1985 роки, тобто по день смерті ОСОБА_6 встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 квітня 2008 року у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту.

За період спільного проживання однією сімєю ОСОБА_5 з ОСОБА_6 у них народилося 9 дітей, в тому числі відповідач ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_7 В свідоцтві про народження її матері ОСОБА_7 серії НОМЕР_1, виданому 13.12.1955 р. Невицькою сільською радою Ужгородського району в графі «мати» вказана ОСОБА_5, а в графі «батько» запис відсутній у звязку з тим, що ОСОБА_5 не перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, хоч проживала з ним однією сімєю.

Відповідач ОСОБА_3 є рідним братом її матері ОСОБА_7 Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 квітня 2008 року встановлено факт родинних відносин відповідача ОСОБА_3 з ОСОБА_6, а саме, що ОСОБА_6, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_7. є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Її мати ОСОБА_7 після укладення шлюбу змінила дівоче прізвище «ОСОБА_7» на прізвище «ОСОБА_7». Її батьком являвся ОСОБА_6, котрий проживав з її матірю однією сімєю без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_7 Ужгородського району з 1944 року до ІНФОРМАЦІЯ_8., тобто до дня смерті ОСОБА_6 Вони вели спільне господарство та виховували дітей, в тому числі і доньку ОСОБА_7. Крім того, той факт, що ОСОБА_6 являвся батьком ОСОБА_7 можуть підтвердити свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року. На час смерті в будинку АДРЕСА_8 Ужгородського району проживали і продовжували надалі проживати його дружина ОСОБА_5, а також донька ОСОБА_7 Таким чином, відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вступили в управління та володіння спадковим майном, що відкрилося після смерті ОСОБА_6 До складу цього спадкового майна входила 1/2 частина будинку по АДРЕСА_6 Ужгородського району.

Відповідно до довідки виконкому Камяницької сільської ради від 11.02.2008 р. № 199/02-18, виданої на підставі даних погосподарської книги сільської ради, будинок по АДРЕСА_6 був побудований в 1952 році і його забудовником вказаний ОСОБА_6 Оскільки вказаний будинок був побудований ОСОБА_6 в період проживання однією сімєю з ОСОБА_5, то він являється їх спільною сумісною власністю, а тому після смерті ОСОБА_6 спадщина відкрилася тільки на належну йому половину будинку по АДРЕСА_6 Ужгородського району.

Її мати ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 року, не оформивши своє право на спадкове майно, що відкрилося після смерті батька ОСОБА_6, а саме на частину будинку по АДРЕСА_6. Після смерті матері позивачку, виростила баба ОСОБА_5 Її право на спадщину, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_10 не було оформлено, хоч вона продовжувала разом з бабою ОСОБА_5 проживати в АДРЕСА_9, де проживає до цього часу.

Її баба ОСОБА_5 також не оформила своє право на спадщину, що відкрилася після смерті чоловіка ОСОБА_6 Відповідно до ст. 105-2 Кодексу Законів про Сімю, Опіку, Шлюб і Акти Громадянського Стану Української PCP, який був чинний з 1926 до 1970 р.р., в тих випадках, коли фактичні шлюбні відносини існували на 08 липня 1944 р. і не були оформлені в органах ЗАГСу, то вони можуть бути встановлені судом. Визнаний судом фактичний шлюб породжує всі права і обовязки, які випливають із зареєстрованого шлюбу.

Таким чином, визнання Ужгородським міськрайонним судом наявності фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 1944 до 1985 роки по день смерті ОСОБА_6, стверджує наявність права ОСОБА_5 і на спадкову частину будинку, розташованого по АДРЕСА_6, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 року. Відповідно до вчиненого нею заповіту, вона, як її онука , являється спадкоємцем всього майна, що відкрилося після її смерті, в тому числі на частину будинку по АДРЕСА_6. При оформлені нею права власності на спадкове майно, виявилося, що будинок по АДРЕСА_6 не зареєстрований в єдиному реєстрі прав власності. Таким чином, із-за відсутності правовстановлюючих документів на вказаний будинок неможливо оформити її право на спадщину в нотаріальній конторі. В даному випадку право власності на житловий будинок за ОСОБА_6 підтверджується записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просить суд: встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_7., являвся батьком ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати за нею ОСОБА_1, право власності на 6/24 частин будинковолодіння АДРЕСА_10 Ужгородського району в порядку спадкування за матірю ОСОБА_10, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_12; встановити факт знаходження у спільній сумісній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 будинку АДРЕСА_8 Ужгородського району, як такого, що побудований в період їх проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу; визнати за нею ОСОБА_1, право власності на 16/24 частин будинковолодіння АДРЕСА_8 Ужгородського району, в порядку спадкування згідно заповіту за ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_13

Позивачка та її представник в судовому засідання збільшені позовні вимоги підтримали посилаючись на викладені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог обставини і просять позов задовольнити.

Представник Камяницької сільської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила та просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що на момент смерті свого батька ОСОБА_6 у 1985 році він проживав з ним у будинку АДРЕСА_8. Крім нього, у будинку на момент смерті батька також проживала його мати ОСОБА_5 У с. Камяниця він проживав до 1993 року, після чого переїхав проживати у с. Обава Мукачівського району. ОСОБА_7 є донькою його батька ОСОБА_6, а позивачка ОСОБА_1 приходиться йому племінницею.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засідання проти позовних вимог позивачки заперечив та просив у задоволенні позову відмовити. Пояснив, що своїми позовними вимогами позивачка фактично позбавляє його довірителя, який є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6, права власності на спадкове майно. Позивачка в одному провадженні обєднує вимоги позовного та окремого провадження, що суперечить вимогам процесуального законодавства та є недопустимим.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_7 (після укладення шлюбу змінила дівоче прізвище «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7»), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 року, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 15, 183, 184).

У свідоцтві про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,серії НОМЕР_1, виданому 13.12.1955 р. Невицькою сільською радою Ужгородського району, в графі «мати» вказана ОСОБА_5, а в графі «батько» запис відсутній (а.с 13).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 квітня 2008 року встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу в період з 1944 року по 1985 рік, тобто по день смерті ОСОБА_6 Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_3 Рішення суду набрало законної сили (а.с. 10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_6 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 14).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що вона проживала по сусідству з сімєю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 На час смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_8 також проживала їхня донька ОСОБА_10. ОСОБА_6 являвся батьком ОСОБА_10, про що вона неодноразово чула як остання називала ОСОБА_6 своїм батьком. У будинку на момент смерті ОСОБА_6 також проживав його син ОСОБА_3, який у 90-х роках, після того як одружився, виїхав з с. Камяниця.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 показала, що була сусідом сімї ОСОБА_6 та ОСОБА_5 На час смерті ОСОБА_6 з ним проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_10. ОСОБА_6 являвся батьком ОСОБА_10, який при житті називав її донькою. У будинку з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 також проживав ОСОБА_3, але чи проживав останній на час смерті ОСОБА_6 вона не памятає.

Згідно ст. 234 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини.

Оскільки, в межах даної справи існує спір про право, тому з одночасним вирішенням спору про право вирішується питання встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_10 є донькою ОСОБА_6 крім свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, підтвердив в судовому засіданні і відповідач ОСОБА_3

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивачки в частині встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, є батьком ОСОБА_10

В частині позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно суд констатує наступне.

Із довідки виконавчого комітету Камяницької сільської ради Ужгородського району від 11 лютого 2008 року вбачається, що згідно із записами погосподарської книги Камяницької сільської ради за 1985 рік забудовником житлового будинку в АДРЕСА_11 є ОСОБА_6 Згідно рішення Камяницької сільської ради від 27 березня 1997 року, ОСОБА_5 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Спірний житловий будинок було побудовано в 1952 році ОСОБА_6 (а.с. 12, 122).

Відповідно до ст. 105-2 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб і акти громадянського стану Української РСР, який був чинний з 1926 р. до 1970 р., передбачалося встановлення судом шлюбних відносин в тих випадках, коли такі існували на 08 липня 1944 року. За даною нормою права визнаний судом такий шлюб породжував всі права і обовязки, які випливали із зареєстрованого шлюбу.

Таким чином, будинок АДРЕСА_8 Ужгородського району був побудований в період спільного подружнього життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і є їх спільною сумісною власністю.

Як встановлено судом, на момент смерті ОСОБА_6 у будинку за адресою: АДРЕСА_6 проживала ОСОБА_5 та їхні діти син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_10

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_6 помер у 1985 році, до цих правовідносин слід застосувати норми ЦК УРСР (у редакції 1963 року), що був чинним на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) передбачалось, що спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, якщо у визначений законом строк він вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 112 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) майно може належати двом чи більше громадянам на праві спільної власності. Відповідно до ст. 372 ЦК України 2003 року, з урахуванням ч. 4 Заключних та перехідних положень цього Кодексу, частки співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно статті 524 ЦК УРСР (у редакції 1963 року)спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Часом відкриття спадщини за правилами ст. 525 ЦК УРСР (у редакції 1963 року)визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 цього ж кодексу спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 534 ЦК визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини у відповідності до ст. 548 необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

До 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, суд встановив, що після смерті ОСОБА_6 по 1/6 частини будинку АДРЕСА_8, у відповідності до діючого на день його смерті законодавства, успадкували ОСОБА_5 та їхні діти відповідач ОСОБА_3 і ОСОБА_10

Таким чином, ОСОБА_3, будучи сином ОСОБА_6, має право на 1/6 частину спадкового майна, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_6, в порядку спадкування за законом після смерті батька.

В порядку ст.ст. 548, 549 діючого на той час ЦК УРСР, 1/6 частини спірного будинку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_7 прийняла її донька позивачка ОСОБА_1, продовжуючи проживати у вказаному будинку, чим фактично вступила у володіння спадковим майном.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого вона заповіла своє майно позивачці (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_5 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8).

Із довідки виконавчого комітету Камяницької сільської ради Ужгородського району від 11 лютого 2008 року вбачається, що ОСОБА_1 до дня смерті ОСОБА_5 вела з нею спільне господарство та проживала за адресою: АДРЕСА_12

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, що складається з 4/6 частини будинковолодіння АДРЕСА_8, з яких 1/2 частини після смерті ОСОБА_6 та 1/6 частини у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 у рівних частках з ОСОБА_14 та ОСОБА_10

Як встановлено судом і підтверджується спадковою справою щодо майна померлої ОСОБА_5, позивачка протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини звернулася у встановленому законом порядку із заявою про отримання спадщини.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 грудня 2013 року державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за померлою ОСОБА_5 з тих підстав, що спадкоємцем (ОСОБА_1) не подано правовстановлювальних документів про належність майна спадкодавцеві.

Згідно положень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд за правилами позовного провадження. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ч. 1 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За правилами ч. 2 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270, не заявив про відмову від неї.

Беручи до уваги наведене, з врахуванням вимог ст.ст. 1222 , 1223, 1268 ЦК України, ст.ст. 548, 549 ЦК України у редакції 1963 року, суд вважає, що невизнане право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_8 Ужгородського району в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12, та на 4/6 частину вказаного будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту знаходження у спільній сумісній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 спірного будинковолодіння як такого, що побудований в період їх проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, на думку суду, в задоволенні цих вимог слід відмовити, так як вказаний факт не потребує окремого встановлення.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 58, 60, 209, 213-215, 234, 256 ЦПК України ст.ст. 16, 328, 1222, 1223, 1268 ЦК України, ст.ст. 112, 529, 548, 549 ЦК України у редакції 1963 року суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, є батьком ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3

Визнати з ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_8 Ужгородського району Закарпатської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_8 Ужгородського району Закарпатської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.