Номер провадження: 22-ц/785/5157/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Бабія А.П.

ОСОБА_2

при секретарі Стадніченко А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Дунайводбуд-18», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору-виконуючий обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про вилучення та передачу майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року, -

встановила:

23 березня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, предметом якого є вилучення у відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Дунайводбуд-18» та передача позивачу майна у вигляді 15 ліжок, 15 матраців, 3 холодильників, 2 тумбочок кухонних, тумбочки, З полиць та 2 килимків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.04.2013 р. державним виконавцем Оспою М.Ю. під час проведення виконавчих дій щодо виселення його дружини ОСОБА_5 з дачного будинку, виявлено та передано на відповідальне зберігання ВАТ «Дунайводбуд-18» зазначене майно. ОСОБА_3 вказав також, що він є єдиним власником цього майна, оскільки воно придбавалось до укладення шлюбу з ОСОБА_5, і тому вважав перебування рухомого майна на зберіганні у ВАТ «Дунайводбуд-18» порушенням свого права власності.

Представник позивача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5, адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, надала заяви про можливість слухання справи у її відсутності, відсутності позивача та третьї особи ОСОБА_5, вимоги позивача підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові (а.с.17,19, 25-29).

Відповідач, представник відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції в засідання не з'явився, надав заяву про можливість слухання справи у його відсутності, позов визнав (а.с.22,30).

Відповідач, ВАТ «Дунайзодбуд-18», в судове засідання не з'явився.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Дунайводбуд-18», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - виконуючий обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5. про вилучення та передачу майна відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах скарги і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.04.2013р. державним виконавцем ВДВС Татарбунарського РУЮ Одеської області при примусовому виконанні виконавчого листа №2-556, виданого 06.04.2012р. Татарбунарським районним судом Одеської області, про виселення ОСОБА_5 з дачного будинку під літ.Б-1, що розташований по вул. Радісна 63;1-а курортної зони «Расєйка» в с. Приморське Тататарбунарського району Одеської області, у присутності понятих, представника стягувача. ВАТ «Дунайводбуд-18», та за відсутності боржника проведено опис майна боржника (а.с.9-10).

Відповідно до акту опису й арешту майна державним виконавцем описано і накладено арешт на 15 ліжок, 15 матраців, 3 холодильника, 2 тумбочки кухонні, тумбочку, 3 полиці, 2 килимки та передано описане майно на відповідальне зберігання представнику стягувача (а.с. 9 зв., а.с. 10 зв.).

Згідно ч. 4 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем (ч. 5 ст.78 Закону).

Частиною 6 ст. 78 Закону передбачено, що у разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберіганні особі, визначеній державним виконавцем.

Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців. Після закінчення двомісячного строку не витребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом (ч. 8 ст.7 8 Закону).

Аналогічні вимоги передбачені п .4.2 розділу 4 та п.8.6 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 (далі - Інструкція).

Згідно з п. 4.2 розділу 4 Інструкції опис та арешт майна боржника здійснюється в такій послідовності: після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані: а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь, зносу тощо); б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігай); ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; е) зауваження або заяви стягувана, боржника, осіб, що були присутні при описі.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець при виселенні ОСОБА_5 мав підстави для опису майна та подальшої його передачі стягувачеві на зберігання, проте допустив неповноту складання акту опису та арешту майна, не зазначивши відмінні ознаки описаних речей.

Разом з тим, за змістом ч. І ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, судом першої інстанції правильно враховані вимоги Верховного Суду України, зазначені у п. 2 постанови Пленуму від 27.08.1976р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» щодо необхідності всебічного та повного з'ясування обставин, наведених позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильного додержання при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, що беруть участь у справі, так і правил про належність та допустимість доказів.

Тобто наявними в матеріалах доказами не підтверджується права власності ОСОБА_3 на речі, передані на зберігання ВАТ «Дунайводбуд-18».

Що стосується наданих позивачем копій товарних чеків №17 від 02.03.2008р., № 31 від 15.05.2008 року та № 23 від 14.04.2008р., виданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 а.с.8), то суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що вони не є належними доказами на підтвердження права власності ОСОБА_3 на речі, передані на зберігання ВАТ «Дунайводбуд-18», з огляду на таке.

Статтею 179 Цивільного кодексу України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.2 ст. 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

За змістом ч. І ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі визначені індивідуальними ознаками є незамінними.

Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною (ч.2 ст.184 ЦК).

З наведеного випливає, що спірні речі, про вилучення яких заявлено віндикаційну позовну вимогу (холодильники, тумбочки кухонні, полиці, тощо) є не родовими речами, а такими, що визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Застосовуючи положення ст. 387 ЦК України слід виходити з того, що власник має право витребувати з чужого незаконного володіння своє майно, яке є лише індивідуально визначеним. Така позиція узгоджується із п.19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності».

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що інформація, яка міститься у копіях товарних чеків, не дає можливості встановити будь-які індивідуальні ознаки придбаних речей, зокрема, такі як марка, назва, роки випуску, колір, потужність, розміри, тощо, та, відповідно, унеможливлює співставлення з ознаками речей, які передано державним виконавцем на зберігання стягувачеві. Зі згаданих чеків також не вбачається, що покупцем рухомого майна є саме позивач, а не будь-яка третя особа. Слід також вказати на невідповідність зазначеної в товарному чеку №17 кількості холодильників (1 шт.) тій, що зазначена в акті опису та арешту майна та, на думку позивача, підлягає вилученню у ВАТ «Дунайводбуд-18» (3 шт.).

Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що рішенням суду за позивачем визнано право власності на зазначене майно.

При таких даних суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право власності ОСОБА_3 на рухоме майно, описане та передане на відповідальне зберігання ВАТ «Дунайводбуд-18» не доведено, а відтак підстав для задоволення позову немає.

Враховуючи все вищевикладене, колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Дунайводбуд-18», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору-виконуючий обов'язки начальника відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про вилучення та передачу майна залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня набрання ухвалою суду законної сили.

Головуючий: В. А. Станкевич

Судді : А.П. Бабій

ОСОБА_2