Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 233/5888/14-ц Головуючий у 1 інстанції Бєлостоцька О.В.
Номер провадження 22-ц/778/3359/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кримської О.М.

Суддів: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_2

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 29 травня 2013 року ОСОБА_3 отримав у позивача в борг кошти у розмірі 26000 грн., про що написав розписку.

Відповідно до розписки, відповідач зобовязався повертати кошти рівними частинами кожного місяця до 29 вересня 2013 року.

В обумовлений строк відповідач своїх зобовязань не виконав.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за розпискою від 29 травня 2013 року у розмірі 26000 грн. та інфляційні нарахування на підставі ст. 625 ЦК України в розмірі 6760, 00 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за розпискою від 29 травня 2013 року у розмірі 26000, 00 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 6760, 00 грн., а всього 32760, 00 грн. та витрати , повязані із сплатою судового збору в розмірі 327, 60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначена апеляційному суду Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_3 на користь позивача грошові кошти в сумі 332760, 00 грн., суд першої інстанції правильно виходив із того, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та відповідач належним чином своїх зобовязань не виконав.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і набутим доказам.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 29 травня 2013 року відповідач ОСОБА_3 склав розписку про те, що отримав від ОСОБА_4 кошти в якості позики в сумі 26000 грн., які зобовязався повернути в строк до 29 вересня 2013 року рівними частинами кожного місяця. (а.с. 3, 58).

03 липня 2014 року позивач направляв на адресу відповідача вимогу про сплату ним суми боргу за договором позики в розмірі 26000, 00 грн. (а.с. 4).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання не виконав, в обумовлений між сторонами строк гроші не повернув. Факт написання розписки відповідачем не оспорюється.

Отже суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами був укладений договір позики і стягнув з відповідача на користь позивача суму боргу 26000, 00 грн., а також 3 % річних в сумі 6760, 00 грн., оскільки зобовязання по поверненню боргу не було виконано відповідачем у встановлений договором строк.

Відповідно до ст.10,ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У порушення ч. 3 ст. 10 ЦПК України відповідача не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних доказів щодо спростування договору позики .

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано показання свідків, є неспроможними,оскільки суперечать ст.1051 ЦК України..

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами запису та іншими доказами, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" № 2 від 12 червня 2009 року роз'яснено, що виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Не можуть бути взятими до уваги посилання апелянта на квитанції про поповнення карткового рахунку позивача (а.с.27-32),оскільки вони не містять у собі даних щодо платника та призначення платежу,а тому у розумінні ст.57,58 ЦПК України є неналежними доказами .

Інші обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції зясовані всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, дана належна оцінка письмовим доказам у сукупності з доводами сторін, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, що викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального законів, тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: