Справа № 2-22/11р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Беркещук Б.Б., розглянувши скаргу представника ТзОВ «Лаванда» ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТзОВ «Лаванда» ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 та просила суд скасувати постанови у виконавчому провадженні № 47518222 від 25 травня 2015 року про накладення штрафу в розмірі 680 грн. на ТзОВ «Лаванда»; про стягнення з ТзОВ «Лаванда» виконавчого збору в розмірі 2040 грн. та про арешт майна ТзОВ «Лаванда» та заборони його відчужувати.

Згідно ч.1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено і вбачається з матеріалів справи, що представник ТзОВ «Лаванда» ОСОБА_1 у порядку цивільного судочинства оскаржує дії та постанови державного виконавця щодо стягнення з боржника виконавчого збору, накладення штрафу та арешту майна.

Згідно роз'яснень, викладених у п.7 постанови №6 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

У відповідності до роз'яснень пленуму Вищого адміністративного суду України про внесення змін до постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 року №3 року "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" від 21.05.2012 року №5 (пункт 6), судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому ЗУ "Про виконавче провадження" порядку. Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом пункту 7

частини другої статті 17 ЗУ "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку. Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

За змістом п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Оскільки скаржник просить визнати неправомірними дії державного виконавця відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, що полягають у винесенні постанов про стягнення виконавчого збору, та про накладення штрафу, накладення арешту державним виконавцем, скасування цих постанов, враховуючи вищезазначені роз'яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та пленуму Вищого адміністративного суду України, суд приходить до висновку, що скарга в частині зазначених вимог підвідомча адміністративним судам.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дану скаргу не належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Суд також звертає увагу скаржника на те, що їй слід звернутись з позовом до адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись п. 7 ч.2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», та ст.122 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

У відкритті провадження за скаргою представника ТзОВ «Лаванда» ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця - відмовити.

Відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Беркещук Б. Б.