Справа № 308/1940/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

представник позивача ОСОБА_1В

представник відповідача ОСОБА_2О

треті особи ОСОБА_3В, ОСОБА_4Т, ОСОБА_5Ф

представник третьої особи ОСОБА_6В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Ужгородської міської ради , треті особи - ОСОБА_3 Крістіна Василівна , ОСОБА_8 , ОСОБА_9, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до Ужгородської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_9 Крістіни Василівни, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування п. 2.10, 2.11, 2.13, 2.14 рішення Ужгородської міської ради, прийняте на ХХІІ сесії VІ скликання від 17.04.2014 року № 1282 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», якими надано дозволи на розробку проектів відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з подальшою передачею їх у власність ОСОБА_8 Крістіні Василівні площею 0,1000 га по вул. Урожайній, 46, ОСОБА_8 площею 0,0631 га по вул. Урожайній, 46, ОСОБА_4 площею 0,1000 га по вул. Урожайній, 48 «а», ОСОБА_5 площею 0,1000 га по вул. Урожайній, 48 «а».

18 травня 2015 р. за клопотанням позивача обєднано у одне провадження позовні вимоги у справі № 308/1940/15-ц та у справі № 308/4502/15-ц, зокрема вимогу про визнання незаконним та скасування п. 2.12 рішення Ужгородської міської ради, прийняте на ХХІІ сесії VІ скликання від 17.04.2014 року № 1282 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким надано дозвіл на розробку проекту відведення земельньої ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з подальшою передачею їх у власність ОСОБА_9 площею 0,0631 га по вул. Урожайній, 46.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу 31 травня 2013 року рішенням відповідача № 919 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у оренду площею 0,1 га в м.Ужгород у районі вул. Урожайної. У той же час відповідачем рішенням № 1282 від 14.04.2014 р. надано дозволи на розробку проектів землеустрою для відведення земельних ділянок у власність третім особам ОСОБА_9 Крістіні Василівні, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5 й цим незаконно створено спірну ситуацію накладення земельних ділянок третіх осіб із земельною ділянкою позивача. У звязку з цим порушено право позивача на набуття права користування земельною ділянкою, створено умови, які перешкоджають у затвердженні виготовленого проекту землеустрою. Крім того, позивач обґрунтовує, що відповідачем безпідставно надано дозвіл третім особам на виготовлення проекту землеустрою у більших розмірах, ніж передбачено законодавством, що й призвело до накладення земельних ділянок третіх осіб із земельною ділянкою, виділеної позивачу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, викладені у позовній заяві, підтримав повністю та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив , підтримав раніше подані заперечення проти позову. Мотивував їх тим, що дозвіл на виготовлення проекту землеустрою третім особам ніяким чином не порушує права позивача.

Треті особи та представник ОСОБА_6В проти позову заперечили , просили у його задоволені відмовити. Підтримали подані ними письмові заперечення , з азначили, що позов є безпідставний, права позивача оскаржуваним рішенням не порушуються. Вказують, що дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність Ужгородською міською радою третім особам надано у звязку із перебуванням на цих ділянках будинків, які знаходяться у їх власності. Крім того, зазначили, що хоча користування земельною ділянкою не зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно такі земельні ділянки перебували у користуванні з 1974 року у їх спадкодавців й перейшли їм у спадщину. Крім того, зазначили, що даний позов повинен розглядатись у порядку адміністративного судочинства, а тому провадження повинно бути закритим.

так, суд заслухавши позицію учасників процесу , зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами дійшов висновку, що обєднані позовні вимоги підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що 31 травня 2013 року на підставі рішення Ужгородської міської ради № 919 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її в оренду ОСОБА_7 площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Урожайної.

17.04.2014 року Ужгородською міською радою, за результатами розгляду заяв громадян, прийнято рішення № 1282 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з подальшою передачею їх у власність» згідно п. 2.10, 2.11, 2.12, 2.13, 2.14 надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок з подальшою передачею їх у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_9 Крістіні Василівні на земельну ділянку площею 0,1000 га. за адресою вул. Урожайна, 46, ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,0631 га. за адресою вул. Урожайна, 46, ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,0631 га. за адресою вул. Урожайна, 46, ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1000 га. за адресою вул. Урожайна, 48 «а», ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1000 га. за адресою вул. Урожайна, 48 «а».

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.01.2015 року (індексний номер 32336660) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2015 р. (індексний номер 32337331) земельна ділянка площею 0,0631 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :68:001:0136 належить на праві приватної власності ОСОБА_8.

Згідно пояснень представника позивача, представників третіх осіб, експлікації земельної ділянки, яка виділяється ОСОБА_7, графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельних ділянок ОСОБА_8 Крістіни Василівни, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суд приходить до висновку, що частина земельних ділянок, виділених ОСОБА_9 Крістіні Василівні, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 накладаються на земельну ділянку, виділену ОСОБА_7. Такі ж обставини підтвердили всі учасники судового процесу. Вказані обставини сторонами не заперечуються, тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Водночас дослідивши наявні у матеріалах справи докази, показання сторін та третіх осіб суд приходить до висновку, що земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_8 та на яку було оформлено право власності, не накладається на земельну ділянку позивача.

Позивач, не погодившись із законністю рішення Ужгородської міської ради про виділення земельних ділянок третім особам, які накладаються на земельну ділянку, виділену відповідачем йому раніше, оскаржив його до суду та просить визнати таке рішення незаконним та скасувати.

Суд констатує, що спірні правовідносини виникли в результаті неправильного застосування відповідачем положень Земельного кодексу України щодо реалізації громадянами права на землю.

Згідно ч. 1, 3 ст. 116 Земельного кодексу України (ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом ч. 2, 3 ст. 124 та абз.15 ч. 2 ст. 134 ЗК України процедура надання земельної ділянки громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з комунальної власності у оренду визначається за правилами ст. 123 ЗК України.

Згідно ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч. 3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Зі змісту вищезазначених норм випливає, що згідно такого порядку набуття права на землю у формі оренди розпочинається з моменту звернення до органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняття відповідного рішення про надання такого дозволу. Процедура набуття такого права на землю припиняється лише у випадку прийняття рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою.

Суд констатує, що на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідача процедура набуття права на землю позивачем не була припинена. Станом на 17.04.2014 р. відповідач не розглядав проект землеустрою позивача та не відмовляв у його затвердженні.

Вищезазначене свідчить про незаконність дій відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Суд відхиляє посилання представника відповідача та третіх осіб на те, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою третім особам не порушує прав позивача на набуття нею прав на землю. З приводу цього взято до уваги пояснення представника позивача про те, що відповідачем після прийняття оскаржуваного рішення не визнається право позивача на землю й наслідком цього стало прийняття 11 липня 2014 року рішення відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_7.

Водночас суд, дослідивши подані докази третіми особами щодо наявності у них права користування земельною ділянкою до прийняття оскаржуваного рішення відповідача, прийшов до наступного. Третьою особою ОСОБА_8 Крістіною Василівною у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_9, третіми

особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 додано до матеріалів справи документи, які на їх погляд доводять наявність у них права користування земельними ділянками до прийняття оскаржуваного рішення, а також подано докази, якими доводиться наявність права власності на будинки, які розміщенні на цих земельних ділянках. Зокрема згідно письмових заперечень третіх осіб право користування земельною ділянкою за адресою м.Ужгород, вул. Урожайна, 46 у спадкодавців ОСОБА_9 Крістіни Василівни та ОСОБА_9 доводиться Архівною довідкою Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 04.02.2013 р. № 194, а у спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Архівною довідкою Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 06.09.2013 р. № 1512.

Суд відхиляє вказані архівні довідки як докази права користування земельною ділянкою у спадкоємців третіх осіб з наступних підстав.

Правове регулювання реалізації громадянами права користування у 1974-1976 рр. здійснювалось Земельним кодексом УРСР від 08.07.1970 року. Згідно ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу УРСР було встановлено, що земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Згідно ст. 15 Земельного кодексу УРСР встановлювалось, що земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років. Згідно ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу УРСР визначались, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Згідно архівних довідок вбачається наступне. У період 1974 - 1976 роки у особистому користуванні господарства ОСОБА_10 знаходилась земельна ділянка площею 0,32 га за адресою с. Дравці, № 269. У ОСОБА_11 у період 1974 - 1976 роки у особистому користуванні господарства знаходилась земельна ділянка площею 0,22 га за адресою с. Дравці, № 270. Однак з даних архівних довідок не випливає передання Ладик та ОСОБА_11 землі у безстрокове користування, а вбачається строкове користування так як записи у погосподарській книзі кожні півроку вносились заново. Допустимих доказів у розумінні ЦПК України про наявність права користування у спадкодавців третіх осіб після 1976 року у судовому засіданні сторонами не надано. Крім цього, Архівні довідки не містять експлікації земельних ділянок, з них неможливо встановити, де саме вони розміщені й чи накладаються вони на земельну ділянку позивача.

Суд також критично оцінює пояснення та докази третіх осіб про те, що право користування земельними ділянками третіх осіб посвідчується Генеральним планом (схемою) земельної ділянки по вул. Урожайній, № 46 у м.Ужгороді Закарпатської області з інвентаризаційної справи № 7687 та Генеральним планом (схемою) земельної ділянки по вул. Урожайній, № 48 у м.Ужгороді Закарпатської області з інвентаризаційної справи № 7688.

Згідно ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно п. 37, 25, 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 868 від 17.10.2013 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат. Після внесення записів до Державного реєстру прав державний реєстратор формує витяг

з Державного реєстру прав та оформляє його у двох примірниках. За змістом вищезазначених норм права випливає, що виникнення права користування може засвідчуватися договором, що посвідчує право користування земельною ділянкою та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права. Тому надані копії план схеми земельних ділянок із технічних паспортів будинків, виготовлених у 2013 році, не можуть доводити правомірність права користування спірною земельною ділянкою третіми особами. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, суд вважає непереконливими пояснення третіх осіб, що право користування земельною ділянкою перейшло їм у спадщину. На доведення права користування земельною ділянкою судом не можуть бути взяті до уваги Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2009 р., згідно яких ОСОБА_9 Крістіна Василівна, ОСОБА_8, ОСОБА_9 отримали у спадщину по ? частини будинку за адресою м.Ужгород, вул. Урожайна, 46. Так само не можуть бути взяті до уваги Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2009 р., згідно яких ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали у спадщину по 1/3 частини будинку за адресою м.Ужгород, вул. Урожайна, 48 а. Згідно ч.3 ст. 1225 Цивільного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Однак до матеріалів справи допустимих доказів такого права користування у спадкодавців третіх осіб у розумінні ст. 59 ЦПК України подано не було. Водночас третіми особами не надано доказів оформлення будь-яких правовстановлюючих документів про набуття права користування спірною земельною ділянкою у порядку спадкування. Разом з цим встановлено, що на спірній земельній ділянці, на яку позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, відсутні будь-які будівлі і споруди.

Окрім наведеного , що стосується заперечення третіх осіб про те, що даний спір підлягає розгляду в адміністративному судочинстві, а тому провадження у даній справі підлягає закриттю,суд приходить до висновку про відмову в задоволенні такого клопотання з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 7 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р. земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші).

Водночас позивачем надано до суду копію Ухвали Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області від 17.02.2015 р. у справі № 308/1488/15-а, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування п. 2.10, 2.11, 2.13, 2.14 Рішення Ужгородської міської ради від 17.04.2014 р. № 1282. Тобто позивач вже звертався з аналогічним позовом у адміністративному судочинстві, але у відкритті провадження було відмовлено й розяснено, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в порядку цивільного судочинства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1. ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 5. ст. 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 10,11,15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_7 до Ужгородської міської ради , треті особи - ОСОБА_9 Крістіна Василівна , ОСОБА_8 , ОСОБА_9, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення - задоволити частково.

Визнати незаконними та скасувати п. 2.10, 2.12, 2.13, 2.14 рішення Ужгородської міської ради, прийняте на XXII сесії VI скликання від 17.04.2014 року № 1282 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», якими надано дозволи на розробку проектів відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з подальшою передачею їх у власність ОСОБА_9 Крістіні Василівні площею 0,1000 га по вул. Урожайній, 46, ОСОБА_9 площею 0,0631 га по вул. Урожайній, 46, ОСОБА_4 площею 0,1000 га по вул. Урожайній, 48 «а», ОСОБА_5 площею 0,1000 га по вул. Урожайній, 48 «а».

В задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування п. 2.11 рішення Ужгородської міської ради прийняте на XXII сесії VI скликання від 17.04.2014 року № 1282 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», якими надано дозволи на розробку проектів відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з подальшою передачею їх у власність ОСОБА_8 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись 15.06.2015 року

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_12