Номер провадження: 22-ц/785/1750/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення майнової (матеріальної) та моральної шкоди завданої злочином,-

В С Т А Н О В И Л А:

11 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який у подальшому був ним уточнений, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення майнової (матеріальної) та моральної шкоди завданої злочином.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_9, померлого 30.11.2011 року та сином ОСОБА_10, померлої 10.06.2011 року.

На думку позивача та його представника смерть ОСОБА_11 і ОСОБА_9 сталася внаслідок наведених нижче підстав.

Відповідачка ОСОБА_8, яка проживала разом з сином позивача ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_1, у якості квартирантки, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_12, який помер, у вересні 2010 року викрала з квартири документи, а саме: паспорт ОСОБА_9, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, технічний паспорт на зазначену квартиру, свідоцтво про право власності на неї та розпорядження органу приватизації.

Через деякий час викрадені документи ОСОБА_8 передала ОСОБА_5, який їх віддав ОСОБА_4 та ОСОБА_12 для подальшої підробки та використання з метою заволодіння квартирою шляхом шахрайства, що ними і було вчинено, що підтверджується вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2013 року по справі № 1-1053/11, який набрав чинності 16.05.2013 року.

Відповідачі реалізували свій злочинний умисел, шляхом підробки документів, в тому числі паспорту ОСОБА_9, укладання ряду фіктивних договорів купівлі-продажу, порушенням кримінальної справи проти ОСОБА_9.

Злочинні дії відповідачі приховували від останнього, перевезли його до бабусі - матері позивача, ОСОБА_11, якій повідомили, що відносно ОСОБА_9 порушена кримінальна справа, та він буде знаходитися в місцях позбавлення волі, а також пропонували їй заплатити їм гроші за те, щоб онука відпустити на волю. Його постійно поїли спиртними напоями, що значно погіршило стан його здоров'я.

ОСОБА_11 намагалася тримати у таємниці події, що сталися з ОСОБА_9, однак через сильне потрясіння вона захворіла. 23 квітня 2011 року у неї стався інсульт. Вона майже не пересувалася. 20 травня 2011 року у неї стався повторний інсульт, а 10.06.2011 року вона померла.

Тим часом ОСОБА_9 написав скаргу до прокуратури, за результатами розгляду якої постановою від 18 травня 2011 року кримінальну справу відносно нього було закрито на підставі ст. 6 п. 1 КПК України за відсутністю події злочину, а у відношенні працівників міліції та інших осіб (відповідачів у справі) порушено кримінальну справу.

За його заявою та скаргами було порушено кримінальну справу, він з'являвся до слідчого для проведення слідчих дій, був визнаний потерпілим у кримінальній справі. Однак через стан здоров'я та пристрасть до алкоголю, привиту працівниками міліції, 30.11.2011 року ОСОБА_9 помер.

Після смерті сина за заявою позивача ОСОБА_3, його було визнано потерпілим у кримінальній справі.

Крім того, для того щоб оформити спадщину, а саме квартиру, яку незаконно відібрали у сина та продали, позивачу довелося пройти тривалий та важкий судовий процес, оскільки він не мав змоги надати нотаріусу правовстановлюючі документи.

На підставі зазначеного позивач звернувся до суду із позовом та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав та просив солідарно стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 25 007,74 гривень та моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в позовних вимогах у повному обсязі. Інші учасники цивільного процесу (відповідачі) в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2014 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 250 000 гривень, а також судовий збір в дохід держави у розмірі 2 500 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення місцевого суду, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони по справі не зявились, але про розгляд справи вони неодноразово сповіщались належним чином. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи та їх доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 30 квітня 2013 року Київським районним суду м.Одеси винесено обвинувальний вирок відносно ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Даний вирок набрав законної сили 16 травня 2013 року.

У відповідності із ч. 4 ст. 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ст. 1167 ЦК України, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, в п. 2, п. 5 постанови „Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. № 4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

За правилами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України в п.17-1 постанови № 4 від 31.03.95 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи з правил ч. 2 п. 3 вищевказаної постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним переюуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в звязку зі смертю сина ОСОБА_3, яка виникла в результаті злочинних дій відповідачів, позивачу діями останніх заподіяна моральна шкода.

Розмір відшкодувань, визначених судом першої інстанції, відповідає характеру й обсягу душевних страждань потерпілого ОСОБА_3 у зв'язку із втратою сина, часу й зусиллям, необхідним для відновлення попереднього стану, а також ступеню вини цих осіб у вчиненні злочину, яким потерпілому завдано таку шкоду.

Відхиляючи доводи апелянта про те, що визначений розмір морального відшкодування є заниженим, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив при визначенні розміру морального відшкодування з засад розумності та справедливості, врахувавши характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач та інші об'єктивні обставини.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 25 007, 74 гривень, та моральної шкоди, яка заподіяна йому внаслідок злочинних дій відповідачів, що призвели до смерті його матері ОСОБА_11, оскільки позивачем ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів щодо підтвердження цих витрат, а також причинно наслідкового звязку між смертю ОСОБА_11 та злочином, який було вчинено відносно ОСОБА_9, як це передбачається ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

За таких обставин, доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає зміні з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 318, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_13

ОСОБА_2