Справа № 751/3212/15-ц
Провадження № 22-ц/795/1078/2015
Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Гордійко Ю. Г.
Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року

м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації „Всеукраїнський фінансовий союз від 26 серпня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.04.2015 року поновлено ОСОБА_5 строк звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. В задоволенні заяви ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації „Всеукраїнський фінансовий союз від 26.08.2014 року було відмовлено, а рішення третейського суду від 26.08.2014року - залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 17.04.2015року та постановити нову ухвалу, якою скасувати рішення третейського суду від 26.08.2014 року, а також стягнути з ПАТ Альфа-Банк понесені апелянтом судові витрати.Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, при неповному зясуванні судом обставин справи, оскаржувана ухвала є також необґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню. Апелянт вказує, що підставою для скасування рішення третейського суду від 26.08.2014року, відповідно до ч.3 статті 51 Закону України „Про третейські суди та статті 389-5 ЦПК України, є та обставина, що третейський суд ухвалив рішення по справі, яка йому не підвідомча, оскільки третейські суди з 12.03.2011року не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі, споживачів послуг банку (кредитної спілки). Також апелянт зазначає, що починаючи з 12.03.2011 року, умова договору від 22.10.2007року, яка викладена в п.6.2. договору щодо третейського розгляду спорів, суперечить п.14 ч.1 статті 6 Закону України „Про третейські суди, а тому є нікчемною, і такою, що порушує права апелянта, як споживача послуг банку.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_5, ОСОБА_6, представник публічного акціонерного товариства Альфа-Банк, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи (а.с.84,88,92), не зявились. Від ОСОБА_5, ОСОБА_6 надійшли заяви (а.с.85,86) з проханням розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали справи третейського суду № 2068-1/701/14 за позовом ПАТ Альфа-Банк до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.1ч.1 статті 312 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції, - залишенню без змін, оскільки судом її постановлено з додержанням вимог закону.

В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, що Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації Всеукраїнський фінансовий союз 26.08.2014 року по справі за позовом ПАТ Альфа-Банк до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про надання траншу № SME0005058 від 22.10.2007 року, договором поруки № SME0005058/1 від 23.10.2007 року, було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ „Альфа-Банк було задоволено в повному обсязі (а.с.7-13).Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ Альфа-Банк заборгованість за кредитним договором № SME0005058 від 22.10.2007 року в сумі: 1 196 045 грн. 66 коп. - за кредитом, 61 493 грн.26 коп. - по відсотках, 95 600 грн.28 коп. - по пені. З ОСОБА_6 стягнуто 6765грн.77 коп. пені за договором поруки, також з відповідачів солідарно стягнуто на користь ПАТ Альфа- Банк витрати по сплаті третейського збору в сумі 400 грн.

В поданій заяві про скасування рішення третейського суду ОСОБА_5 зазначала, що рішення третейського суду від 26.08.2014року підлягає скасуванню, оскільки третейський суд розглянув справу щодо захисту прав споживачів, яка відповідно до статті 6 Закону України „Про третейські суди та положень Закону України „Про захист прав споживачів була йому не підвідомча.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_5 про скасування рішення третейського суду, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що обставини, на які посилається ОСОБА_5, як на підстави для скасування рішення третейського суду, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи. При цьому суд першої інстанції вказав, що приписами статті 389-5 ЦПК України, ч. 3 статті 51 Закону України „Про третейські суди визначено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду. В ході судового розгляду даної справи судом не встановлено таких обставин, які б могли бути підставою для скасування рішення третейського суду від 26.08.2014року у справі за позовом публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором про надання траншу № SME0005058 від 22.10.2007року, договором поруки № SME0005058/1 від 23.10.2007року.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції, оскільки вказаний висновок узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості вказаного висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та невідповідності даного висновку нормам матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Твердження апелянта щодо отримання нею саме споживчого кредиту в ПАТ Альфа-Банк не узгоджуються з матеріалами справи та спростовуються ними. Зокрема, як вбачається з договору про надання траншу № SME0005058 від 22.10.2007 року (а.с. 14-16), зокрема, п.1.1. даного договору, ОСОБА_5 отримала кредит в сумі 185000 дол. США на строк користування 120 місяців зі сплатою процентів в розмірі 13% річних. Відповідно до п.1.2. вказаного договору, цільове призначення кредиту за цим договором - задоволення неспоживчих потреб.

Відповідно до п.22, п.23 статті 1 Закону України Про захист прав споживачів, споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Споживчий кредит-це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно приписів ч.1 статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Приймаючи до уваги наведене, твердження апелянта щодо отримання нею від банку саме споживчого кредиту спростовуються матеріалами справи, оскільки, як вбачається з договору про надання траншу № SME0005058 від 22.10.2007 року (а.с.14-16), зокрема, п.1.1. даного договору, ОСОБА_5 отримала кредит в сумі 185000 дол. США на строк користування 120 місяців зі сплатою процентів в розмірі 13% річних. Відповідно до п.1.2. вказаного договору, цільове призначення кредиту за цим договором - задоволення неспоживчих потреб.

Відповідно до приписів ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також необхідно зазначити, що відповідно до приписів п.14 статті 6 Закону України „Про третейські суди (в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 03.02.2011 року N2983-VI), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно з п.22 статті 1 Закону України „Про захист прав споживачів, споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Як розяснено у п.1, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04. 1996 року № 5 „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів(з наступними змінами і доповненнями), споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам статті 137 ЦПК України щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ПАТ „Альфа-Банк, яке звернулось з позовною заявою до третейського суду про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 кредитної заборгованості, не є споживачем в розумінні зазначених норм матеріального права, і позовна заява про стягнення кредитної заборгованості була подана до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації „Всеукраїнський фінансовий союз у зв'язку з порушенням ОСОБА_5 умов договору про надання траншу від 22.10.2007 року, при цьому в третейському суді вирішувалась вимоги позову про стягнення кредитної заборгованості. Таким чином, третейським судом 26.08.2014року було розглянуто спір не про захист прав споживачів, як про це стверджує апелянт, а про стягнення кредитної заборгованості з позичальника та поручителя за відповідним позовом банку. За даних обставин є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, доводи апеляційної скарги відносно того, що третейський суд 26.08.2014року розглянув справу щодо захисту прав споживачів, яка йому не підвідомча згідно статті 6 Закону України Про третейські суди, оскільки справа за позовом ПАТ Альфа-Банк до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором не є такою, що вирішує спір щодо захисту прав споживачів.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, постановленої на основі з'ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307; п.1ч.1 статті 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: