Справа № 456/5062/13-ц
Провадження № 2/456/335/2015
РІШЕННЯ

іменем України

29 травня 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М.

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації « Львівгаз » про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

позивачі ОСОБА_1. та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовною заявою та просять стягнути з відповідача відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації « Львівгаз » в їхню користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 ( п»ятдесят тисяч ) гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вони зареєстрували шлюб 16.05.1998 року. Одразу ж після одруження стали проживати у квартирі АДРЕСА_1. На той час дана квартира була приватизована на всіх членів сім»ї родини ОСОБА_1. ОСОБА_1 на праві власності належала 1/4 частина вказаної квартири. У грудні 1998 року у них народився син ОСОБА_3, і вони сім»єю продовжували проживати у квартирі разом з батьками. 16 лютого 1999 року в будинку АДРЕСА_1 стався вибух, причиною якого стало загорання природного газу- метану, який проник в квартиру № 47 через каналізаційну систему з пошкодженого газопроводу середнього тиску, що спричинило тяжкі наслідки. Саме в цей час, коли стався вибух, вони всією родиною перебували в квартирі. Через вибух в їхній квартирі відірвало та пошкодило всі двері, вікна, потріскались стіни, стелі, зірвало лоджію, були пошкоджені всі речі та майно. Крім цього, четверо мешканців будинку загинули, дві особи отримали тяжкі тілесні ушкодження. Їм було завдано матеріальну та моральну шкоду.

Вироком Дрогобицького районного суду Львівської обл. від 01.12.2000 р., майстра служби підземних газопроводів Стрийського УЕГГ ОСОБА_4 визнано винною та засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 167 КК України, (в редакції 1960 р.)

Згідно ст. 440 ЦК України ( в редакції 1963 року), шкода спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об»ємі особою, яка завдала шкоди.

Згідно ст. 441 ЦК України (в редакції 1963 року) організація зобов»язана відшкодувати шкоду, спричинену з вини її працівників при виконанні ними своїх обов»язків.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської обл. від 04.10.2010 року було задоволено в повному об»ємі позовні вимоги батьків ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і стягнуто з відповідача в їхню користь матеріальну шкоду в сумі 4475 грн. за пошкоджене майно та моральну шкоду в сумі 50 000 гри.

Вважають, що вони, - позивачі по справі, мають право на відшкодування моральної шкоди, оскільки в момент вибуху перебували в квартирі і перенесли велике нервове потрясіння, душевні переживання та моральні страждання через надзвичайно сильний психологічний стрес. На їхніх очах зруйнувалася квартира і стала непридатною для проживання, загинули їхні сусіди через стіну, знищено було більшу частину речей їхнього 2-х місячного сина. На той час, ОСОБА_1. годувала грудьми їхнього 2-х місячного сина, але через вибух і нервовий стрес у неї пропало молоко, їхня дитина і вони терпіли різного роду незручності та пристосування до іншої їжі та житла. Рік жили у чужих людей, що створювало дискомфорт у їхньому повсякденному житті, ночами не спали через страх повторного вибуху і постійні головні болі. Через це морально страждали і оцінюють моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_5. підтримав позовні вимоги покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

В судовому засіданні представники відповідача Пинів Є.М. та Станько М.М. позовні вимоги не визнали та пояснили, щов своїй позовній заяві позивачі зазначають, що, зокрема, станом на 16 лютого 1999 року вони перебували під час вибуху разом з батьками - ОСОБА_5. та ОСОБА_6. за адресою: АДРЕСА_1. Проте, такі твердження щодо позивача ОСОБА_2 спростовуються наступним:

-згідно даних, що містяться в матеріалах справи №456/5062/13 (реєстраційні дані паспорта НОМЕР_1), ОСОБА_2 на момент вибуху (на 16 лютого 1999 року) був прописаний за адресою : АДРЕСА_2;

-згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_6. від 19.02.1999 року (а.с. 81 кримінальної справи №1-92-2000), за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_6. проживала спільно з чоловіком ОСОБА_5., дочкою ОСОБА_1 та внуком ОСОБА_3., які на момент вибуху перебували в згаданій квартирі (копію протоколу допиту додаємо);

-згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_5. від 19.02.1999 року (а.с. 83 кримінальної справи №1-92-2000), за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_5. проживав спільно з дружиною ОСОБА_6., дочкою ОСОБА_1 та внуком ОСОБА_3.

В ніч з 15 на 16 лютого 1999 року в згаданій вище квартирі ночували всі вище перелічені члени сім'ї ОСОБА_5.;

-згідно протоколу допиту потерпілого ОСОБА_5. від 15.04.1999 року (а.с. 157 кримінальної справи №1-92-2000), наведено свідчення аналогічні попереднім.

Згідно пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, допитаних в якості свідків по даній справі, також не зазначено про перебування ОСОБА_2 під час, чи після вибуху в кв. АДРЕСА_1, чи на момент переселення в гуртожиток.

Відтак, вважають факт не проживання за загаданою вище адресою та відсутності ОСОБА_2 на момент вибуху повністю доведеним, що позбавляє останнього від права на відшкодування моральної шкоди, оскільки такому жодної шкоди завдано не було.

Щодо права на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 вказують на те, що відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» Міністерства юстиції України, наданих листом від 13.05.2004 року №35-13/797, моральна шкода полягає:

-у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

-у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

-у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

-у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ч.1,2 ст.57 ЦПК "Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів".

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК "Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. "

Зазначають, що позивачі у даній справі не наводять та не долучають жодних доказів, які б підтверджували факт завдання їм моральної шкоди чи фізичних страждань, в розумінні вищевказаних рекомендацій.

ОСОБА_1. зазначає, що на час вибуху годувала грудьми двохмісячного сина і внаслідок сильного стресу,спричиненого вибухом, в неї пропало молоко, проте не надає жодних доказів такого порушення здоров'я, що повинно підтверджуватись медичними висновками та ін.

Окрім цього, як видно з зазначених вище протоколів допиту ОСОБА_5., всі члени його сім'ї, в тому числі і дочка ОСОБА_1.: «чесно говорячи вибуху і не чули, проснулись від дзвону розбитого скла», «в результаті вибуху ніхто з сім'ї тілесних ушкоджень не отримав».

Крім того, позивачі стверджують, що в результаті вибуху були змушені жити рік у чужих людей, що створило для них дискомфорт у їхньому повсякденному житті. Проте,позивачі жодним чином не підтверджують даного факту (не зазначають ,в кого вони проживали і не підтверджують цю інформацію свідченнями свідків, як цього вимагає ч.2 ст. 59 ЦПК).

Зазначають, що товариство розуміє той факт, що в результаті вибуху позивачі перенесли хвилювання за своїх батьків, які були на той час у квартирі, проте, виходячи з міркувань розумності та справедливості, ОСОБА_1. та ОСОБА_2 не можуть претендувати на відшкодування моральної шкоди на рівні з батьками.

Відтак, вважають, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2 не мають права вимагати відшкодування моральної шкоди, тому, на підставі вищенаведеного в позові слід відмовити.

Окрім того вказують на те, що позивачі пропустили строк позовної давності.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що після вибуху забезпечував сім»ю ОСОБА_1 кімнатою в гуртожитку ВО КПО ім. Кірова.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9. пояснили, що після вибуху в будинку допомагали сімї ОСОБА_1 з дитиною виходити на двір з будинку. На дворі був сніг.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідачки, свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що державне підприємство "Стрийський завод ковальсько- пресового обладнання" був замовником будівництва відомчих житлових будинків на вул. Красівського, котельні №2 та газопроводу середнього тиску, яким постачався газ до котельні №2 та відомчих будинків. Житлові будинки були прийняті в експлуатацію у 1986 році. Акти прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом житлових будинків були затверджені також у 1986 році рішеннями Стрийського міськвиконкому.

Із статуту ВАТ «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання» від 12.02.1998 року, затвердженого розпорядженням голови Стрийської міської ради, останній є правонаступником ДП»Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання».

З постанови слідчого прокуратури м. Стрия від 04.12.2007 року про закриття кримінальної справи №170-0015 відносно ОСОБА_10 вбачається, що газопровід середнього тиску його попереднім власником ВАТ «Стрийський завод ковальсько-пресового обладнання» з балансу знято, проте на баланс Стрийського УЕГГ та КП «Стрийтеплокомуненерго» не прийнятий. Отже власник газопроводу середнього тиску, на якому стався витік газу, що в подальшому послужило причиною вибуху, відсутній.

З вироку Дрогобицького районного суду від 01.12.2000 року вбачається, що 16.02.1999 року в будинку АДРЕСА_1 стався вибух, причиною якого було загорання природного газу-метану, який проник в квартиру №47 через каналізаційну систему з пошкодженого газопроводу середнього тиску, внаслідок чого четверо мешканців будинку загинули, а дві особи отримали тяжкі тілесні ушкодження, нанесено матеріальну та моральну шкоду.

Як вбачається з висновку судово-технічної експертизи, найбільш імовірним джерелом надходження метану в будинок АДРЕСА_1 був пошкоджений газопровід середнього тиску (ст.199-206 т.2 кримінальної справи №1- 92/2000).

Вироком Дрогобицького районного суду Львівської області від 01.12.2000 року майстер служби підземних газопроводів Стрийського УЕГГ ОСОБА_4 визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.167 КК України (в редакції 1960 року), за те, що вона достовірно знаючи про невиконання обхідниками філії вимог п.4.3.7 "Правил безпеки системи газопостачання України" від 01.10.1997 року №254, не вжила заходів щодо забезпечення належної перевірки на наявність газу в підземних інженерних комунікаціях, що призвело до не виявлення газу у колодязях каналізаційної системи, а згодом до вибуху газу в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.4.3 "Правил безпеки систем газопостачання України", які затверджені наказом Держнаглядохоронпраці від 01.10.1997 року №254 і зареєстровані Міністерством юстиції України 15.05.1998 року №318-2758 відповідальність за технічний стан і безпечну експлуатацію об'єктів, вказаних у п.1.1.2 цих Правил (стосовно газопроводів), а також побутових газових приладів і апаратів димових і вентиляційних каналів, ущільнень вводів підземних інженерних комунікацій в будинки і будівлі покладається на їх власників.

Згідно ст.440 ЦК України (в редакції 1963 року), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, яка завдала шкоди. Особа, яка спричинила шкоду, звільняється від її відшкодування у разі, якщо докаже, що шкода спричинена не з її вини.

Згідно ст.441 ЦК України (в редакції 1963 року) організація зобов'язана відшкодувати шкоду, спричинену з вини її працівників при виконанні ними своїх трудових обов'язків.

Згідно ст.459 ЦК (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов'язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.

Наявність неналежного технічного обстеження встановлено вироком суду від 01.12.2000 року. Вказані дії працівників ВАТ"Львівгаз" є причиною витікання газу з газопроводу середнього тиску та його вибуху в будинку АДРЕСА_1.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується даними, що містяться в матеріалах справи №456/5062/13 (реєстраційні дані паспорта НОМЕР_1), ОСОБА_2 на момент вибуху (на 16 лютого 1999 року) був прописаний за адресою : АДРЕСА_2, а його перебування в квартирі АДРЕСА_1 свого підтвердження не знайшло, тому на думку суду його позовні вимоги безпідставні та до задоволення не підлягають

Клопотання відповідачів про відмову в задоволенні позовних вимог у зв»язку з пропуском позовної давності до задоволення не підлягають, оскільки до вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

З набранням чинності ЦК України 2004 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої . каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно відповіді на адвокатський запит від 26.02.2015 року 24.02.1999 року ОСОБА_1. з дитиною зверталась до психоневрологічного відділення із скаргами на неспокій, зригування, «здригування» при різких звуках. Ці явища з»явились, згідно запису, після вибуху газу в квартирі. Призначено симптоматичне лікування.

Отже, відповідач своїми діями заподіяв позивачці ОСОБА_1 моральну шкоду, яку має відшкодувати.

При визначенні суми відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги те, що позивачка зазнала душевних страждань, перенесла великий стрес внаслідок вибуху в будинку де вона проживала, лікувала дитину після вибуху, позбулась звиклих для неї речей, довгий час проживали у чужих людей, що створювало значні незручності, оскільки дана квартира була не придатна для проживання, а тому твердження відповідачів в їхніх запереченнях позову, що позивачка не вказала, де саме проживала, є безпідставними,.

А тому суд вважає, що в користь позивачки слід стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 30000 грн та в користь держави 300 гривень судового збору.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 1167 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації « Львівгаз » в користь ОСОБА_1 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації « Львівгаз » в користь ОСОБА_1 300,00 (триста гривень) судового збору.

В решті позову відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя І. М. Микитчин