Суддя Саркісян О. А.
Cправа № 644/3063/15-ц
Провадження № 2/644/1316/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2015 р.

Орджонікідзевський райсуд м.Харкова у складі:

Судді Саркісян О.А..

При секретарі- Зоріній Н.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути 78437 грн. 61 к., що складається з трьох процентів річних, індексу інфляції, пені за прострочення виконання відповідачем грошового зобов*язання.

04.06.2015 року до канцелярії суду надійшла заява про забезпечення поданого позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу ОСОБА_2 ? частини квартири №28 по вул..2 П*ятирічки, 18 в м.Харкові та встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та забороні виїзду за межі України до розгляду даної справи по суті.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання раніше постановленого судового рішення від 21.03.2013 року, яким з нього на користь позивача була стягнута основна сума боргу та проценти, має інші невиконані боргові зобов*язання і в подальшому має намір ухилятися від виплати боргів та покинути країну.

Заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз*яснень, що містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог,пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати,

що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності

юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і

зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до

уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких

можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних

заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта

користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до

незворотних наслідків.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір, який має майновий характер. Разом з тим, з неї вбачається, що основна сума за договором позики та проценти в сумі 95679 грн.92 к. були стягнуті з відповідача на користь позивача за рішенням Орджонікідзевського райсуду м.Харкова від 21.03.2013 року і вказане рішення знаходиться на примусовому виконанні в Орджонікідзевському відділі ДВС ХМУЮ.

Основні обґрунтування до накладення арешту на частину квартири відповідача в заяві про забезпечення позову зводяться до невиконання саме цього рішення суду, однак ці питання слід вирішувати в іншому порядку..

Більш того, з доданих доказів встановлено, що в порядку виконання саме вище приведеного рішення суду на користь позивача державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 10.01.2014 року. І таким чином, відповідач не має можливості розпорядитися своєю часткою квартири, що зробить неможливим чи утруднить виконання даного рішення суду.

Зважаючи на вищевикладене суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст..151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через районний суд в 5 денний термін з дня отримання копії ухвали.

Суддя