печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гладун Х.А.

при секретарі Кулаковій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за об'єднаними позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про припинення договору та відшкодування збитків та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного підприємства «Юс-центр», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоекспрес», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосос-Сервіс», ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, виселення та відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2013 року ОСОБА_9, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2. ОСОБА_3 третя особа: Приватне підприємство «Юс-центр» про вселення, визнання договору припиненим, відшкодування шкоди (цивільна справа № 757/22701/13-ц).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2014 р., що було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2014 р., в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2. ОСОБА_3 третя особа: Приватне підприємство «Юс-центр» - відмовлено.

Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2. ОСОБА_3 третя особа: Приватне підприємство «Юс-центр» задоволено частково та позивача вселено в квартиру АДРЕСА_1, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат, пов'язаних з орендою житла - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2014 р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2014 р., ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2014 р. - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2014 р. позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2. ОСОБА_3 третя особа: Приватне підприємство «Юс-центр» про вселення - залишено без розгляду.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2014 р. допущено правонаступництво з позивача ОСОБА_9 на Приватне підприємство «Юс-центр» в частині вимог про визнання договору припиненим, відшкодування шкоди

Також протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2014 р. до участі справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено ОСОБА_4

В червні 2014 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи неодноразово уточнював, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного підприємства «Юс-центр», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоекспрес», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосос-Сервіс», ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, виселення та відшкодування збитків (цивільна справа № 757/16602/14-ц).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2014 р. об'єднано в одне провадження цивільні справи № 757/22701/13-ц та № 757/16602/14-ц.

В листопаді 2014 р. ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог.

В ході розгляду справи ПП «Юс-центр» позовні вимоги також неодноразово уточнювалися.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2015 р. позовну заяву Приватного підприємства «ЮС-Центр» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про припинення договору та відшкодування збитків на підставі заяви представника Приватного підприємства «ЮС-Центр» залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник Приватного підприємства «ЮС-Центр» щодо позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4 поклався на розсуд суду.

В судовому засіданні ОСОБА_3 в свої інтересах та інтересах ОСОБА_2 проти позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4 заперечувала, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог., просила відмовити у їх задоволенні.

ОСОБА_4 підтримав заявлені ним позовні вимоги в повнову обсязі та просив їх задовольнити. Заперечив проти задоволення позову ОСОБА_1

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Інші учасники судового розгляду, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляду, в судове засідання не з'явились. Причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про припинення договору та відшкодування збитків суд виходить з наступного.

В обґрунтування доводів позовної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі договору суборенди 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 від 17.03.2013 р., укладеного між нею та ПП «Юс-центр», який діяв до 17.09.2013 р., користувалася квартирою АДРЕСА_1. Однак, з 17.07.2013 р. у зв'язку з протиправними діями з боку відповідачів фактично не могла користуватися спірною квартирою останні два місяці з вини відповідачів, оскільки була самоправно виселена ними з квартири. При цьому, при укладенні договору суборенди нею сплачено ПП «Юс-центр» кошти за суборенду квартири в сумі 13800 грн. Залишок коштів, на які вона мала право проживати у квартирі становить 4600 грн. з розрахунку проживання в серпні-вересні 2013 р. На підставі ст.ст. 22, 611, 614 ЦК України просить визнати договір суборенди 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 17.03.2013 р. між нею та ПП «Юс-центр» припиненим, стягнути з відповідачів солідарно на її користь збитки в сумі 4600 грн., що були нею понесені внаслідок протиправних дій відповідачів та сплачені відповідно до вказаного вище договору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. При цьому, спором визнаються будь-які непорозуміння між суб'єктами права і достатньою підставою для вступу у процес і набуття правового статусу позивача є суб'єктивна впевненість, що права особи порушені, оспорені чи невизнані.

Відповідач - це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого пред'явити позов.

Належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом.

Крім того, за загальним правилом солідарна відповідальність настає виключно при порушенні солідарного обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 611, 614 ЦК України ставить питання про припинення договору суборенди 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 від 17.03.2013 р., укладеного між нею та ПП «Юс-центр», і в зв'язку з його припиненням про солідарне стягнення з відповідачів на її користь збитків в сумі 4600 грн., що були нею понесені внаслідок протиправних дій відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на загальні положення цивільного законодавства про відповідальність за порушення законодавства та ставить питання про припинення договору суборенди 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 від 17.03.2013 р., укладеного між нею та ПП «Юс-центр».

Разом з цим, оспорювані позивачем правовідносини регламентуються положеннями глави 59 ЦК України, на які позивач не посилається, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, зокрема, що суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Так, при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Крім того, частинами першою, третьою та четвертою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 57 даного Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України правомірності своїх вимог до відповідачів, про солідарне стягнення з відповідачів на її користь збитків в сумі 4600 грн., суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог з наданих позивачем суду доказів не вбачається.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного підприємства «Юс-центр», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоекспрес», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосос-Сервіс», ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, виселення та відшкодування збитків.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що судовими рішеннями за ним визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка стала предметом договорів оренди, укладених між ПП «Юс-центр» та ОСОБА_2 від 28.05.2008 р. та 05.06.2008 р. Оскільки, ОСОБА_2 не вправі був укладати вказані договори оренди частини квартири, вони є недійсними, а укладені в подальшому ПП «Юс-центр» з ОСОБА_10, ОСОБА_9 договори суборенди частини квартири, які є похідними від договору оренди, є недійсними також. Інший договір оренди 2/3 частини спірної квартири від 05.06.2014 р. позивач вважає також недійсним (фіктивним) в силу положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки він укладений орендарем ОСОБА_13, якого не існує, а ОСОБА_2 не є власником квартири. Крім того, даний договір був укладений без відповідного погодження з позивачем, як користувачем спірної квартири. Восени 2013 р. йому стало відомо, що суборендарями вищевказаної частини квартири були ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_5 Після виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 із спірної квартири у грудні 2013 р.- січні 2014 р. позивач за допомогою спеціалістів, за послуги яких сплачено 1700,00 грн., замінив замок вхідної двері квартири, вартістю 1200,00 грн. Однак, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у відсутність позивача проникли до квартири, вкрали замок. 28.12.2013 р. для доступу до квартири ним було запрошено спеціаліста, який здійснив розтин напередодні встановленого замку, за що спеціалісту сплачено 600,00 грн.

31.12.2013 р. між позивачем та ОСОБА_15 (наймачем) було укладено договір найму житла, яким передбачалося платне користування квартирою протягом 1 року з можливістю проживання тимчасових мешканців, на підставі якого ним від наймача отримано 33300,00 грн., що підтверджується розпискою.

З метою виконання умов даного договору позивачем 01.01.2014 р. вкотре за допомогою спеціалістів замінено замок (вартістю 910 грн.) на вхідних дверях з демонтажем попередньої встановлених до квартири АДРЕСА_1. Вартість робіт спеціаліста становила 1700,00 грн.

Однак, даний замок був пошкоджений спеціалістами ТОВ «Автоекспрес» та ТОВ «Автосос-Сервіс» за замовленням відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2, а вселення ОСОБА_15 виявилося неможливим, в зв'язку з чим, останньому позивачем повернуто 33300,00 грн.

В ході виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.10.2012 р. позивачу на відповідальне зберігання передано майно ОСОБА_3, ОСОБА_2

В подальшому позивачем неодноразово замінювалися замки на вхідних дверях, встановлені відповідачами, за що спеціалісту за послуги сплачено 1300 грн.

Також позивачем було оплачено послуги служби аварійного відкриття замків на суму 500 грн.

Також в подальшому позивачу стало відомо, що у спірній квартирі проживають ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

З приводу вищеперелічених протиправних дій відповідачів позивачем у встановленому порядку повідомлялися правоохоронні органи.

На підставі викладеного, з урахуванням змін до позовної заяви, на підставі ст.ст. 386, 361, 391, 825, ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 236 ЦК України, ст.ст. 116, 150 ЖК УРСР, оскільки відповідачі не мали право на укладення будь-яких правочинів щодо спірної квартири, з урахуванням того, що суборендарі чинять йому перешкоди у користуванні квартирою, а окремі договорів суборенди суперечать чинному законодавству, отже, є нікчемними і не породжують жодних правових наслідків для суборендарів, ОСОБА_4 просить суд визнати недійсним договір оренди (найму) житла від 28.05.2008 р. (1/3 частки квартири АДРЕСА_1), укладеним між ОСОБА_2 і ПП «Юс-Центр»; розірвати договори суборенди житла (квартири АДРЕСА_1) від 05.06.2012 р., укладений між ПП «Юс-Центр» та ОСОБА_9, від 15.06.2013 р., укладений між ПП «Юс-Центр» та ОСОБА_10, від 06.07.2014 р., укладений між ПП «Юс-Центр» та ОСОБА_12; визнати недійсним договір оренди (найму) житла від 03.08.2013 р., укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, від 24.07.2014р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_11; усунути перешкоди при здійсненні позивачем права власності на 1/3 частину та право оренди 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_3, ОСОБА_2, ПП «Юс-Центр», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1 та усіх інших фізичних і юридичних осіб, що будуть перебувати у цій квартирі на момент виконання судового рішення; заборонити перебування у спірній квартирі ПП «Юс-Центр» та усім працівникам цього підприємства або особам, які там працювали.

Крім того, враховуючи, що цивільно-правові угоди щодо належної позивачу квартири були зірвані відповідачами, чим позивачу завдано реальних збитків (вимушених витрат на поновлення його порушеного права та вкрадених замків) і упущеної вигоди 121540,50 грн. (не одержаної орендної плати за 3 місяці по договору оренди житла як еквівалент 1350 дол. США за кожний місяць) ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 22, 386 ЦК України ставить питання про:

стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ПП «Юс-Центр», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ТОВ «Автоекспрес», ТОВ «Автосос-сервіс», ОСОБА_1 реальні збитки в сумі 20900 грн.

стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ПП «Юс-Центр», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ТОВ «Автоекспрес», ТОВ «Автосос-сервіс», ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1 упущену вигоду у розмірі 121540,50 грн.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на загальні положення цивільного законодавства про право власності та ставить питання про визнання договору оренди (найму) житла від 28.05.2008 р. та похідних від нього договорів суборенди квартири АДРЕСА_1 і виселення всіх суборендарів квартири недійсними та їх розірвання.

Разом з цим, оспорювані позивачем правовідносини регламентуються положеннями глави 59 ЦК України, на які позивач не посилається, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, зокрема, що суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, суд зазначає, що при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Разом з тим, вищевказані підстави в порушення положень ст. 60 ЦПК України ОСОБА_4 належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України не доведені, і тому підстави для задоволення позовних вимог з наданих позивачем суду доказів не вбачається.

Керуючись ст.ст. ст. 10, 11, 27, 31, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про припинення договору та відшкодування збитків залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Приватного підприємства «Юс-центр», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоекспрес», Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосос-Сервіс», ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, виселення та відшкодування збитків - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Х.А. Гладун