Справа № 415/3431/14-ц
Провадження № 22ц/782/163/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів - Соловей Р.С., Коновалової В.А.,

при секретарі - Коротенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради, ОСОБА_2, третіх осіб КП «Лисичанський землевпорядний центр», Агропроект ПП ОСОБА_3, КП БТІ м. Лисичанська про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із сумісним землекористувачем, визнання недійсним рішення Лисичанської міської ради,-

в с т а н о в и л а:

В вересні 2014 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, після уточнення якого остаточно просила визнати право на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із сумісним землекористувачем, визнання недійсним рішення Лисичанської міської ради.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.01.1996 року Лисичанською державною нотаріальною конторою, Реєстр № 1-290 та рішення Лисичанського міського суду від 27.09.2012 року.

01.11.2012 року вона звернулась до Лисичанської міської ради із заявою на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, посвідчуючих право на земельну ділянку для передачі її безоплатно у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та ведення індивідуального садівництва.

Рішенням Лисичанської міської ради від 22.12.2012 року їй наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, посвідчуючих право на земельну ділянку для передачі її безоплатно у власність у межах норми безоплатної передачі земельної ділянки громадянам на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1.

З даним рішенням вона звернулась до КП «Лисичанський землевпорядний центр», яке займається виготовленням технічної документації, необхідної для приватизації земельної ділянки. Серед документів необхідних для подачі до Відділу земельних правовідносин м. Лисичанська Луганської області для отримання державного акту про право власності на земельну ділянку є акт про погодження меж земельної ділянки. 03.12.2012 року складно акт встановлення та переносу в натурі на місцевість зовнішніх меж земельних ділянок. Суміжний землекористувач ПАТ «Лисичанськспецбуд» , розташований за адресою м. Лисичанськ, вул. О.Дундича, 20а підписав акт, погодившись з межами земельних ділянок, а відповідач ОСОБА_4, який є власником земельної ділянки, розташованої за адресою, АДРЕСА_2, відмовив у підписанні даного акту, у зв'язку з чим просила задовольнити позов.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 7 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач не згодна з рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що не відповідає вимогам закону та обставинам справи, просить скасувати і задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, з'явившихся сторін, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання недійсним рішення Лисичанської міської ради від 23.10.2003 року №453 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0880 га за адресою АДРЕСА_2 та, оскільки межі земельної ділянки позивача не затверджено, відсутні підстави для задоволення позову щодо визнання права позивача на приватизацію земельної ділянки без отримання згоди суміжного землекористувача, у зв'язку з чим позов є необґрунтованим.

Таких висновків суд дійшов правильно.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи , які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.158 Земельного Кодексу України до компетенції органів місцевого самоврядування віднесено вирішення земельних спорів за виключенням тих, які згідно із ч.2 цієї статті підлягають вирішенню виключно судом, зокрема, до таких належать земельні спори з приводу володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ст. 158 ЗК України до компетенції органу місцевого самоврядування віднесено вирішення не тільки спорів між землекористувачами, які мають оформлене у встановленому законом порядку право власності чи інше право на земельну ділянку. Вони вправі вирішувати спори за участю осіб, які фактично використовують земельну ділянку, але не мають правовстановлюючих документів щодо неї.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно статті 118 ч. 6 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до статті 118 ч.7 ЗК України Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, відповідно до норм як раніше діючого, так і діючого земельного законодавства України, виникнення права власності та права користування земельною ділянкою здійснюється після отримання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.01.1996 року спадкоємицею майна ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року є її дочка ОСОБА_1, проживаюча в АДРЕСА_1. Рішенням Лисичанського міського суду від 27.09.2012 року за ОСОБА_1 було визнано право власності за набувальною давністю на ? частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та виготовлено технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 з встановленням плану земельної ділянки станом на 20.07.2012 року.

Рішенням Лисичанської міської ради від 22.11.2012 року № 39/684 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, для передач її безоплатно у власність в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та ведення індивідуального садівництва ( присадибна ділянка).

Технічна документація із землеустрою була виконана КП «Лисичанський землевпорядний центр», узгоджена одним із представників суміжного землекористувача ПАТ «Лисичанськспецбуд».

Із листа відповіді виконавчого комітету Лисичанської міської ради позивачці від 01.06.2013 року за № 401-М-436-2 вбачається, що при камеральній обробці даних, отриманих в результаті виконання польових робіт по координуванню зовнішніх меж земельної ділянки заявника, з'ясувалось, що контур меж суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_2 внесений зі зміщенням в базу даних Державного земельного кадастру, в результаті чого, при електронному відображенні контурів земельних ділянок АДРЕСА_1 виникає розрив між ними. Крім того, між співвласниками земельних ділянок НОМЕР_2 та НОМЕР_3 є розбіжності з приводу межі. Запропоновано вирішити питання узгодження меж земельної ділянки АДРЕСА_1 зі сторони суміжної земельної ділянки НОМЕР_2.

Із копії відомостей з технічної документації із землеустрою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 наданих суду Управлянням держземагенства в м. Лисичанську, землекористувач ОСОБА_4, вбачається, що дана технічна документація виконана Лисичанською філією Державного підприємства «Луганський регіональний центр державного земельного кадастру», межа та площа земельної ділянки визначені по фактичному положенню на місцевості огорожі з урахуванням Технічного паспорту БТІ від 11.02.2000 року, з визначенням меж , площа якої становить 0,0880га. Передача земельної ділянки у власність суттєво не вплине на використання суміжних земельних ділянок. На підставі технічної документації рішенням сесії Лисичанської міської ради від 26.10.2003 року № 453 була передана безоплатно у власність ОСОБА_4 земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_2 площею 0,0880 га..

Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_2 , який проживає АДРЕСА_2 вбачається що на підставі рішення сесії Лисичанської міської ради № 453 від 23.10.2003 року він є власником земельної ділянки площею 0,0880 га., розташованої за адресою АДРЕСА_2, яка надана йому для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Є план земельної ділянки з описом її меж.

Крім цього, представник ЛКП «БТІ» ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що з самого початку обом власникам земельних ділянок НОМЕР_2 та АДРЕСА_1 виділялось земля по 600 кв.м., розмірів даних земельних ділянок немає, відсутній проект відводу земельних ділянок на момент їх виділення. Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 виділялась під будівництво будинку в 1950 році, земельна ділянка по АДРЕСА_1 виділялась під будівництво будинку в 1959 році. На даній час обидві земельні ділянки мають більшу площу. Встановити первинні межі земельних ділянок неможливо, оскільки відсутні проекти відводу цих земельних ділянок . В архівних справах є всі прив'язки земельних ділянок : з початку 1983 року по земельній ділянці НОМЕР_2 та з 1972 року по земельній ділянці НОМЕР_3. Заміри розмірів земельних ділянок проводились спеціалістами одноособово за допомогою рулетки, ОСОБА_7 же проводив їх обмір за допомогою спеціальних приладів.

Зазначені обставини також підтверджуються і матеріалами справи:

Так, земельна ділянка за адресою позивача відповідно до генерального плану БТІ мала слідуючи розмірі : на 15.07.1960року -15х40, загальною площею 600 кв.м.; на 5.05.1972 року відповідно до плану БТІ - 24.2х 60, загальною площею 1342 кв.м ; на 20.07.2012 року - 26х60, загальною площею 1464 кв.м, площа відповідача становить: на 2.02.1983 р. - 14.8х62.5, загальною площею 890 кв.м.; на 24.05.2013 р. - 14,73х62.5, загальною площею 880 кв.м.

При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості щодо надання позивачу в користування земельної ділянки в розмірах та границях більших, ніж ті, які зазначені в плані БТІ від 15.07.1960 року.

Як пояснила представник позивача в судовому засіданні в апеляційній інстанції в даному випадку земельна ділянка позивача збільшувалася без законних підстав, шляхом самовільного заволодіння, проте позивач постійно користується цією земельною ділянкою та міська рада не заперечувала щодо надання їй дозволу на її приватизацію по фактичному користуванню.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції були підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки підстав вважати, що рішення Лисичанської міської ради в частині передачі у власність відповідачу земельної ділянки площею 0,0880 га є незаконним, не має, та судом не було встановлено, у зв'язку з чим у суду не було підстав для задоволення позову щодо визнання права позивача на приватизацію земельної ділянки без отримання згоди відповідача, враховуючи те, що останній є власником суміжної земельної ділянки з чітко встановленими розмірами та межами.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що рішення Лисичанської міської ради прийнято з порушенням норм земельного законодавства, а саме не було виконано відповідачем при приватизації земельної ділянки положення ч.2 ст.198 ЗК України щодо погодження меж земельної ділянки, на увагу не заслуговує, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивач посилається на те, що оскаржуваним рішенням Лисичанської міської ради в частині передачі у власність відповідачу земельної ділянки були порушені її права, як землекористувача на приватизацію земельної ділянки.

Проте, як було встановлено судом, спір фактично виник з приводу не всієї земельної ділянки, приватизованої відповідачем, а її частини в кінці огороду, яка є суміжною з земельною ділянкою, якою користується позивач без законних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторонам з початку виділялось по 600 кв.м і в цій частині земельної ділянки спору не має.

Зазначені обставини були підтверджені в судовому засіданні представниками сторін та третіми особами, які виготовляли документи для приватизації земельних ділянок.

Що стосується тієї частини земельної ділянки, яка є спірною, позивачкою будь-яких правовстановлюючих документів не надано, представник позивача в судовому засіданні не заперечувала, що у встановленому законом порядку ця частина спірної земельної ділянки у користування позивача не передавалася, у зв'язку з чим, підстав вважати, що рішенням Лисичанської міської ради від 23.10.2003 року в частині передачі у власність відповідачу цієї спірної частини земельної ділянки, були порушені права позивача, не має. При цьому, право позивача не приватизацію земельної ділянки ніким не оспорюється.

Висновок суду про те, що на час прийняття рішення міської ради ОСОБА_1 ще не була у повному обсязі власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 оскільки набула право власності у повному обсязі лише у 2012 році, а тому на той час і не було проведено з нею узгодження меж земельних ділянок та також був відсутній спір між колишніми співвласниками земельних ділянок, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки не впливає на правильність прийнятого судом рішення щодо необґрунтованості вимог, враховуючи те, що позивач взагалі не була на відповідній правовій підставі користувачем спірної земельної ділянки.

Враховуючи наведенні вище обставини, також відсутні підстави для задоволення позову щодо визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із сумісним землекористувачем, оскільки останній має державний акт, засвідчуючий його право власності на земельну ділянку.

Отже, виходячи зі змісту апеляційної скарги та наведених у ній доводів, є підстави вважати, що ці доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, вони направлені на переоцінку доказів, які є у справі, містять у собі суб'єктивне тлумачення обставин справи та вимог закону.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради, ОСОБА_2 третіх осіб КП «Лисичанський землевпорядний центр», Агропроект ПП ОСОБА_3, КП БТ1 м. Лисичанська про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із сумісним землекористувачем, визнання недійсним рішення Лисичанської міської ради - залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду Луганської області набирає чинності негайно та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий :

Судді: