Справа № 203/7436/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді Казака С.Ю.

при секретарі Місюра К.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідачки ОСОБА_4

представника відповідачки ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 02.09.2011 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала від неї в борг 4600 доларів США. На підтвердження укладення договору та його умов ОСОБА_4 надала розписку. Відповідно до домовленості відповідачка зобовязалась щомісячно, починаючи з жовтня 2011 року, повертати кошти в розмірі від 1000 до 2000 грн. Прийняті на себе зобовязання відповідачка виконала частково та до грудня 2013 року повернула лише 3600 доларів США. З грудня 2013 року позичені кошти повертати перестала. На її неодноразові звернення відповідачка відмовлялась повернути кошти, а останнім часом уникає від спілкування. З урахуванням зазначеного, посилаючись в обґрунтування правових підстав на положення ст.ст.625,1046.1047,1049,1050 ЦК України, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 15146 грн. 10 коп., три відсотки річних за період з 01.12.2013 року по 21.11.2014 року в сумі 454 грн., інфляційні витрати за період з грудня 2013 року по жовтень 2014 року в сумі 2741 грн. 40 коп., а всього 18341 грн. 50 коп.; а також покласти на відповідачку судові витрати по справі.

В судовому засіданні 14.01.2015 року позивачкою було подано уточнену позовну заяву, в якій остання посилаючись на ті ж саме обставини та підстави, остаточно просила суд стягнути з відповідачки на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 1000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ на день подачі позову становить 18447 грн. 61 коп., три відсотки річних за період з 01.12.2013 року по 21.11.2014 року в сумі 553 грн. 43 коп., інфляційні витрати за період з грудня 2013 року по жовтень 2014 року в сумі 2970 грн. 02 коп., а всього 21971 грн. 06 коп.

В судовому засіданні позивачка та її представники підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити останній в повному обсязі.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що отримані за договором позики кошти було повернуто позивачці в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, за змістом ч.ч.1,2 ст.207 та ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Тобто, договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Судом встановлено, що 02.09.2011 року ОСОБА_1 було надано відповідачці ОСОБА_4Г в борг кошти в сумі 4600 доларів США, а остання зобовязалась повернути вказані кошти шляхом здійснення щомісячних платежів в сумі від 1000 до 2000 грн., починаючи з жовтня 2011 року.

Факт надання позивачкою коштів в борг відповідачці та їх отримання останньою на зазначених вище умовах підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_4, оригінал якої було досліджено судом в судовому засіданні та копія якої залучена до матеріалів справи (а.с.8), а також не заперечувала сама відповідачка в судовому засіданні.

В своєму позові та поясненнях в судовому засіданні позивачка посилалась на те, що до грудня 2013 року відповідачка погашала борг, повернувши отримані в борг кошти в сумі 3600 доларів США. Проте, з грудня 2013 року відповідачка припинила сплачувати кошти. В звязку з чим, непогашеною залишається сума боргу в розмірі 1000 доларів США.

Відповідачка в судовому засіданні посилалась на те, що отримані від ОСОБА_1 в борг кошти нею були виплачені в повному обсязі, на підтвердження чого надала відповідні розписки, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні, а копії залучено до матеріалів справи (а.с.20-26).

В свою чергу позивачка не заперечувала факт отримання коштів в сумі 2000 грн. згідно розписки від 24.02.2012 року (а.с.20); в сумі 2000 грн. згідно розписки від 03.05.2012 року (а.с.20); в сумі 2000 грн. згідно розписки від 19.07.2012 року (а.с.21), в сумі 2000 грн. в березні 2013 року (а.с.22); в сумі 3000 грн. згідно розписки від 17.09.2013 року (а.с.22); в сумі 1000 грн. згідно розписки від 17.09.2013 року (а.с.23); в сумі 1000 грн. згідно розписки від 17.10.2013 року (а.с.23); в сумі 2000 грн. згідно розписки від 13.10.2013 року (а.с.23); в сумі 1000 грн. та 200 доларів США згідно розписки за вересень-жовтень 2011 року (а.с.25).

Заперечувала факт отримання 28.10.2012 року та 11.12.2012 року коштів в сумі 2000 грн., 1000 грн., 1000 грн., 1000 грн., 1000 грн. та 1000 грн., що дописані в розписці від 19.07.2012 року (а.с.21); факт отримання коштів в квітні та травні 2013 року в сумі 2000 грн., що дописані в розписці від 17.09.2013 року (а.с.22); факт отримання коштів в сумі 7800 грн. згідно розписки за вересень та грудень 2011 року (а.с.24); факт отримання коштів згідно розписки за листопад-грудень 2011 року (а.с.26).

Під час розгляду справи було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлені питання щодо належності позивачці підписів та рукописних записів в зазначених вище оспорюваних розписках щодо повернення коштів.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №3303-15 від 07.09.2015 року Дніпропетровського НДІСЕ вбачається, що рукописні записи «2000», «+1000,00», «+1000,00», «+1000,00», «2.06.12. р.», «+1000,00», «100-11.12», «28.10.12» на лицевій сторінці розписки від 19.07.2012 року (а.с.21); рукописні записи «декабрь 12 г.-1000», «январь 13 г-1000» на зворотній сторінці розписки від 19.07.2012 року (оригінал розписки досліджувався судом, копія без зворотної сторони а.с.21); рукописні записи «апрель-1000», «Май-1000», «22.05.» в розписці від 17.09.2013 року; рукописні записи «Получено: ОСОБА_7 22.09.2011 г от ОСОБА_4. 4000,00 грн. 08.12.2011 г. 1800,00 грн. (одна тисяча восемсот грн.) Декабрь 2011 г. Получено от ОСОБА_4 1000,00 (одна тысяча грн..)», «23 Декабря 2011 г. Получено от ОСОБА_4 1000,00 (одна тысяча грн.)» в розписці за вересень та грудень 2011 року (а.с.24); рукописні записи «Я, ОСОБА_4 отдала ОСОБА_7 в ноябре 2011 года долг по расписке в суме 1000,00 грн. одна тысяча двести грн. часть долга по расписке» в розписці за листопад та грудень 2011 року (а.с.26) виконані не ОСОБА_1. а іншою особою.

Інші рукописні записи та підписи в досліджених розписках виконані самою ОСОБА_1

Таким чином, виходячи із наданих відповідачкою розписок про повернення коштів та висновку судової почеркознавчої експертизи, суд вважає, що ОСОБА_4 документально підтверджено факт повернення позивачці в рахунок погашення боргу коштів в сумі 2000 грн. за розпискою від 24.02.2012 року (а.с.20); 2000 грн. за розпискою від 03.05.2012 року (а.с.20); 2000 грн. за розпискою від 19.07.2012 року (а.с.21); 2000 грн. в лютому та березні 2013 року за розпискою від 2013 року (а.с.22); 3000 грн. за розпискою від 17.09.2013 року (а.с.22); 1000 грн. за розпискою від 17.09.2013 року (а.с.23); 1000 грн. за розпискою від 17.10.2013 року (а.с.23); 2000 грн. за розпискою від 13.10.2013 року (а.с.23); 7800 грн. за розпискою від 22.09.2011 року та за грудень 2011 року (а.с.24); 1000 грн. та 200 доларів США за розпискою (а.с.25); 2200 грн. за розпискою (а.с.26), а всього на суму 23800 грн. та 200 доларів США.

Інші записи в розписках щодо повернення коштів є дописками до складених розписок, згідно експертного висновку виконані не ОСОБА_1, а іншою особою, а тому суд не вважає надані відповідачкою розписки в цій частині належним та допустимим доказом повернення коштів позивачці.

Не вважає суд допустимим доказом і показання відповідачки ОСОБА_4 надані нею в якості свідка під час допиту в порядку ст.62 ЦПК України, оскільки факт надання та повернення коштів за правочином, укладеним в письмовій формі в силу закону не може ґрунтуватись на свідченнях свідків та в даному випадку може бути підтверджений лише відповідними розписками, платіжними або іншими письмовими документами, щодо повернення коштів.

Крім того, відповідачка, як позичальник є заінтересованою особою, а тому суд критично ставиться до її показань щодо повернення боргу позивачці в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.533 ЦПК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Оскільки в розписці від 02.09.2011 року суму позики було визначено в іноземній валюті доларах США, суд розраховує, що сума коштів наданих позивачкою в борг відповідачці становила 4600 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долару США, встановленому НБУ на день складання розписки (7,97 грн. за 1 долар США) становило 36662 грн.

Відповідачкою письмово підтверджено факт повернення коштів в сумі 23800 грн. та 200 доларів США (200 х 7,97 = 1594), тобто в сумі 25394 грн.

Залишок неповернутих коштів складає 11268 грн. (36662 - 25394), або 1413,80 доларів США (11268 / 7,97).

В своєму первісному та уточненому позові,а також поясненнях під час розгляду справи позивачка визнала факт повернення їй відповідачкою боргу в сумі 3600 доларів США, зазначивши, що не повернутою залишається боргу в сумі 1000 доларів США. Тобто, фактично позивачка визнала факт повернення відповідачкою боргу в більшому розмірі, ніж документально підтверджено останньою.

В уточненій позовній заяві, поданій 14.01.2015 року позивачка просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь суму боргу за розпискою в сумі 1000 доларів США за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ на день подачі уточненого позову в розмірі 18447 грн. 61 коп.

Разом з тим, офіційний курс гривні до долару США, встановлений НБУ станом на 14.01.2015 року, становив 1577,1240 грн. за 100 доларів США (http://zakon0.rada.gov.ua/laws/show/n0514500-15).

В матеріалах справи відсутня довідка про курс гривні до долара США, встановлений НБУ станом на 14.01.2015 року. Однак, суд вважає за можливе визнати цей факт загальновідомим та, відповідно, таким, що не підлягає доказуванню згідно ч.2 ст.61 ЦК України, оскільки щоденно курс НБУ транслюється по телебаченню та доступний в мережі «Інтернет».

З урахуванням вищезазначених обставин та положень ЦК України, розглядаючи справу у відповідності до ст.11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність частково задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивачки суми боргу в розмірі 15771 грн. 24 коп. (15,771240 х 1000).

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Частиною другою ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В своєму позові позивачка просила стягнути з відповідачки 3% річних від суми неповернутого боргу 18447 грн. 61 коп. за період з 01.12.2013 року по 24.11.2014 року.

Враховуючи часткове задоволення позову щодо стягнення основної суми боргу в розмірі 15771 грн. 24 коп., позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання також підлягають частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивачки у відповідності до положень ст.ст.625,1050 ЦК України слід стягнути 3% річних від неповернутої частини боргу в сумі 15771 грн. 24 коп. за період з 01.12.2013 року по 24.11.2014 року (356 днів прострочки) в розмірі 461 грн. 47 коп. (15771,24 х 3% х 356 / 365).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Отже, в силу зазначеного вище Закону індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня.

Оскільки позика надавалась позивачкою в іноземній валюті (доларах США), позовні вимоги останньої про стягнення з відповідачки на підставі ст.625 ЦК України інфляційних витрат в сумі 2970 грн. 02 коп. не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, стягнувши на її користь з відповідачки суму боргу за договором позики від 02.09.2011 року в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 15771 грн. 24 коп., три відсотки річних за період з 01.12.2013 року по 21.11.2014 року в сумі 461 грн. 47 коп., а всього стягнути 16232 грн. 71 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.ст.79.88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та понесені витрати із проведенням судової експертизи в сумі 2949 грн. 12 коп., а всього 3192 грн. 72 коп. судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.207,533,625,1046,1047,1049,1050,1051 ЦК України, ст.ст.10,11, 27,31,57-61,79,88,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, трьох відсотків річних та інфляційних витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 02 вересня 2011 року в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 15771 грн. 24 коп., три відсотки річних за період з 01 грудня 2013 року по 21 листопада 2014 року в сумі 461 грн. 47 коп., а всього стягнути 16232 грн. 71 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., витрати із проведенням судової експертизи в сумі 2949 грн. 12 коп., а всього 3192 грн. 72 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак