РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочне

Справа №668/1248/15-ц

Пров. №2/668/767/15

29.04.2015 р. Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

Головуючого судді Корецького Д.Б.,

при секретарі Кур'яніновій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту, штрафних санкцій за прострочку погашення кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 36317,36 доларів США та 37591,17 грн., в тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру № 45, загальною площею 68,7 кв. м., житловою площею 42,1 кв. м., як складається з трьох житлових кімнат, розташованих на другому поверсі дев'ятиповерхового будинку, який знаходитися за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2, шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах за початковою вартістю визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни, а також стягнути з відповідачів понесені витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивує тим, що 24.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Марфін Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 01379/RX, згідно якого відповідачу були надані кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 56375,00 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 487000,00 доларів США, а також у сумі 7675,00 доларів США на виплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11,9 % річних, на строк до 23.07.2023 р.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 02201rХ від 24.07.2008 р., відповідно до якого поручителем по зобов'язанням ОСОБА_1 виступив ОСОБА_2

Також в якості забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки відповідно до якого останній передав в іпотеку трикімнатну квартиру № 45, загальною площею 68,7 кв. м., житловою площею 42,1 кв. м., як складається з трьох житлових кімнат, розташованих на другому поверсі дев'ятиповерхового будинку, який знаходитися за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_1 зобов'язалася щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, здійснювати погашення кредиту згідно встановленого графіку. Взяті на себе зобов'язання, передбачені кредитним договором про погашення заборгованості, відповідач ОСОБА_1 не виконує і станом на 30.01.2015 р. заборгованість по тілу кредиту складає - 35200,17 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків складає - 1117,19 доларів США, пеня за прострочені платежі - 37591,17 грн.

В судовому засіданні представник позивача - Соловйов О.В. позов підтримав, просив суд його задовольнити з підстав в ньому викладених. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, при цьому були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З положення ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно положень ст.ст. 1046-1050 вказаного Кодексу договір позики повинен у відповідних випадках укладатися у письмовій формі; позикодавець має право у відповідних випадках на одержання від позичальника процентів від суми позики; позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Крім того, відповідно до п.4.1 кредитного договору від 09.11.2007 р. відповідач у разі порушення зобов'язання передбаченого умовами кредитного договору, має сплатити пеню в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні за курсом НБУ.

Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 541 та ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 24.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "МОРСЬКИЙ ТРАНСПОРТНИЙ БАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Марфін Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 01379/RX, згідно якого відповідачу були надані кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 56375,00 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 487000,00 доларів США, а також у сумі 7675,00 доларів США на виплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11,9 % річних, на строк до 23.07.2023 р.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 02201rХ від 24.07.2008 р., відповідно до якого поручителем по зобов'язанням ОСОБА_1 виступив ОСОБА_2

Також в якості забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки відповідно до якого останній передав в іпотеку трикімнатну квартиру № 45, загальною площею 68,7 кв. м., житловою площею 42,1 кв. м., як складається з трьох житлових кімнат, розташованих на другому поверсі дев'ятиповерхового будинку, який знаходитися за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_1 зобов'язалася щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, здійснювати погашення кредиту згідно встановленого графіку. Взяті на себе зобов'язання, передбачені кредитним договором про погашення заборгованості, відповідач ОСОБА_1 не виконує і станом на 30.01.2015 р. заборгованість по тілу кредиту складає - 35200,17 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків складає - 1117,19 доларів США, пеня за прострочені платежі - 37591,17 грн.

Вказані обставини підтверджуються копією кредитного договору, договором поруки, договором іпотеки, розрахунком заборгованості та іншими письмовими доказами.

Згідно ч.2 ст. 192, ч.3 ст. 533 ЦК України іноземна валюта та її використання при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку і на умовах встановлених законом.

Відповідно до положень ст.ст.184, 1046 ЦК України грошам властиві ознаки родових речей, родовий характер яких полягає в тому, що розмір грошової суми визначається не кількістю грошових знаків, а числом вказаних у знаках грошових одиниць, то борг за кредитним договором може та повинен бути погашений будь-якими купюрами, але того ж роду.

Оскільки відповідачі не виконують договірних зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, в частині стягнення заборгованості по кредитному договору позов необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на і момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу». Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»).

Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави ... із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

В свою чергу згідно ч. 1 закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року за № 1304-VII визначено, що протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином предмет іпотеки квартира загальною площею 68,7 кв. м., житловою площею 42,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідає вимогам закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року за № 1304-VII, в наслідок чого щодо наведеного нерухомого майна діє мораторій на примусове стягнення (відчужене без згоди власника) майна.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені позовної вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а також роз'яснити позивачу, що останній не позбавлений права звернутися в наступному із позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави, за умови припинення дії вищезазначеного мораторію.

Виходячи із зазначеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим законним але підлягає задоволенню частково.

Також який згідно ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн.

Керуючись статтями 16, 526, 527, 530, 590, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 19, 20 Закону України «Про заставу», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" заборгованість по кредитному договору № 01379/RX від 24.07.2008 р. в сумі 36317,36 доларів США та 37591,17 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 35200,17 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків 1117,19 доларів США, заборгованості по пені в сумі 37591,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" суму судового збору в розмірі 1827,00 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог Публічному акціонерному товариству "Марфін Банк" - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

СуддяКорецький Д. Б.