Справа № 487/6571/15-ц
Провадження № 2/487/2613/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16.12.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., при секретарях Колісниченко В.М., Плетенчук О.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг в сумі 2777,69 грн. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача понесені нею витрати по утриманню квартири в загальній сумі 2918,91 грн., які складаються з 1/2 частини витрат за комунальні послуги за період з жовтня 2014 р. по червень 2015 року, а саме: за газ - 46,62 грн., за електроенергію - 875,57 грн., за воду та каналізацію - 461,82, за централізоване опалення - 794,75 грн., послуги ЖКП "Бриз" - 531,06 грн., а також 1/4 частина послуг ЖКП "Бриз" з червня 2014 р. по листопад 2015 р. - 209,09 грн. Також просила стягнути з відповідача витрати на адвокатські послуги в сумі 2200 грн. Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що сумісно з відповідачем, її колишнім чоловіком, володіють на праві спільної часткової власності по 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. Починаючи з жовтня 2014 року весь тягар по утриманню спільного майна несе сама позивачка, сплачуючи за всі комунальні послуги. В обґрунтування заявлених вимог посилається на ст. 360 ЦК України.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Відповідач та представник відповідача визнали позов частково, посилаючись на те, що при розрахунку заборгованості позивачка не врахувала проживання у спільній квартирі їх доньки та співмешканця позивачки, а тому витрати по утриманню квартири з 14.12.2014 р. слід ділити на 4-х (чотирьох) осіб. Крім того, зазначив, що в жовтні-листопаді 2014 року він надавав позивачці грошові кошти для сплати комунальних послуг та за утримання квартири.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного:

З 03 вересня 2004 р. по 11 червня 2014 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку Софію, ІНФОРМАЦІЯ_1.

11.12.2009 р. за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 травня 2015 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/4 частину АДРЕСА_3.

Стаття 322 ЦК встановлює обов'язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Стаття 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначає, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Житловим законодавством встановлюється обов'язок власників житлових будинків, квартир забезпечувати утримання, ремонт, експлуатацію тощо цих об'єктів за власні кошти. В ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" прямо передбачено, що утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників.

Статтею 151 ЖК УРСР передбачені обов'язки власника по забезпеченню схоронності жилого будинку (квартири), та в частині першій зазначено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на: 1)комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - , та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги).

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

В судовому засіданні визнано сторонами, що відповідач з жовтня 2014 р. до кінця травня 2015 року проживав в кв.№ 105 по вул. Червоних Майовщиків, 29 у м. Миколаєві, що відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Таким чином, ОСОБА_3 зобовязаний нести тягар щодо утримання майна, в тому числі по сплаті житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Житлового кодексу УРСР, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Також, як вбачається з матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР під № 0005899 за заявою ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, в поясненнях ОСОБА_1 від 19.12.2014 року зазначено, що остання в АДРЕСА_4 проживає разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_5, дочкою ОСОБА_6, колишнім чоловіком ОСОБА_3 та його батьком ОСОБА_7 Таким чином, суд вважає доведеним, що у згаданій квартирі з 19.12.2014 року проживає ще і ОСОБА_5, як член сім'ї позивачки, а тому з 19.12.2014 року по травень 2015 року включно з відповідача підлягає стягненню 1/3 частина витрат по сплаті житлово-комунальних послуг.

Пояснення відповідача щодо проживання у спірній квартирі спільної доньки сторін та не врахування її у розрахунках позивачем, суд не приймає до уваги, оскільки донька сторін у справі є малолітньою, а нормами Житлового законодавства України не передбачено солідарної з наймачем відповідальності малолітніх членів сім'ї. Крім того, статтями 141, 180 Сімейного Кодексу України передбачен а рівність прав та обов'язків щодо дитини та обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А тому при розрахунку заборгованості відповідача його малолітня донька не має бути врахована.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті комунальних послуг та витрат по утриманню квартири: за жовтень, листопад та за 18 днів грудня 2014 р. - у розмірі 1/2 частини сплачених витрат; з 19 грудня 2014 року по травень 2015 року (включно) - у розмірі 1/3 частини витрат, а також за червень-листопад 2015 року (включно) - у розмірі 1/4 частини витрат.

Згідно з наданими позивачем квитанціями за період з жовтня 2014 року по червень 2015 року за послуги ЖКП "Бриз" (утримання будинку та прибудинкової території) сплачено позивачем 1062,12 грн. та з червня 2015 р. по листопад 2015 р. - 836,34 грн.; за природний газ - 93,25 грн.; за електроенергію - 1751,15 грн.; за воду та каналізацію - 923,64 грн.; за централізоване опалення - 1589,51 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Так, доказів того, що за жовтень-листопад 2014 року відповідач надавав позивачці кошти для сплати житлово-комунальних послуг - відповідачем не надано.

Таким чином, з урахуванням сплачених позивачем сум за житлово-комунальні послуги, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати у сумі 2297,97 грн., а саме за період з жовтень 2014 року - травень 2015 року (включно): за природний газ в сумі 33,82 грн., за електроенергію - 662,40 грн., за воду та каналізацію - 359,12 грн., за централізоване опалення - 622,58 грн., послуги ЖКП "Бриз" - 410,95 грн., а також послуги ЖКП "Бриз" за червень-листопад 2015 року в сумі 209,10 грн.

Крім того, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 88 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати сторін на правову допомогу (п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правої допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом ( ч.2 ст. 84 ЦПК України).

З 1 січня 2012 року набрав чинності Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З врахуванням викладеного, виходячи із встановленої мінімальної заробітної плати 1 218 грн., а також з урахуванням часу витраченого на підготовку та складання позовної заяви адвокатом, участь у судових засіданнях адвоката, сплачена позивачкою сума за правову допомогу є достатньо розумною.

Виходячи із положень ст. 88 ЦПК України та враховуючи ступінь задоволення позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, а саме: судовий збір в сумі 384,89 грн. та витрати по сплаті послуг адвоката в сумі 1738 грн.

Також, у зв'язку зі сплатою позивачем судового збору у розмірі більшому, ніж встановлено Законом, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", позивачу підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. за квитанцією № 0.0.472325054.1 від 08.12.2015 р.

Керуючись ст.ст. 6-8, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг в сумі 2297,97 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 384,89 грн. та витрати по сплаті послуг адвоката в сумі 1738 грн.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області повернути ОСОБА_1 зайво сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок) за квитанцією № 0.0.472325054.1 від 08.12.2015 р., сплачений у касу ПАТ КБ "ПриватБанк".

Рішення набирає законної сили через десять днів з моменту проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в строк та у порядку, передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК країни.

Суддя З.М. Сухаревич