Справа № 304/7/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і ОСОБА_1,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Перечинського районного суду від 03 квітня 2015 р. за позовом публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про виселення, -

в с т а н о в и л а :

публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі ОСОБА_3) звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 у січні 2015 р.

Просило виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: Закарпатська область, Перечинський район, с. Сімерки, вул. Центральна, 15.

На обґрунтування ОСОБА_3 зазначав, що 24.09.08 р. уклав із ОСОБА_2 кредитний договір № MKH7GK (надалі Кредитний Договір) на суму 49865.48 доларів США терміном по 24.09.28 р. У забезпечення виконання кредитного зобовязання був укладений із відповідачем договір іпотеки нерухомого майна: квартири загальною площею 57.80 кв. м, яка знаходиться у Перечинському районі, с. Сімерки, вул. Центральна,15.

Однак, відповідач узятих на себе зобов'язань не виконував, у зв'язку з чим ОСОБА_3 звернувся із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і 06.03.12 р. заочним рішенням Перечинського районного суду позов задоволено. Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки усі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця із дня отримання цієї вимоги.

Рішенням Перечинського районного суду від 03.03.15 р. у позові відмовлено.

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, на безпідставність відмови в позові.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зареєстрований і проживає за адресою, відмінною від адреси предмету іпотеки та відсутності доказів на підтвердження проживання в іпотечному житловому будинку.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Як видно із матеріалів справи, заочним рішенням Перечинського районного суду від 06.03.12 р. позов Банку про стягнення суми боргу шляхом звернення на предмет іпотеки задоволено частково: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKN7GK від 24.09.08 р. у розмірі 88155 (вісімдесят вісім тисяч сто пятдесят пять) доларів 73 центи США звернуто стягнення на будинок загальною площею 57,80 кв. м, який розташований за адресою: Закарпатська область, Перечинський район, с. Сімерки, вул. Центральна, 15, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 24.09.08 р.) Банком з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із отриманням витягу з Державного реєстру прав власності з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. У позові щодо ОСОБА_3 відмовлено.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. ч.1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.43 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення у разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця із дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

19.03.14 р. ОСОБА_3 надіслав ОСОБА_2 повідомлення на про добровільне звільнення іпотечного житлового будинку на дві адреси: м. Ужгород, вул. Минайська, 13/8, та Перечинський район, с. Сімерки, вул. Центральна, 15.

Письмову вимогу про добровільне звільнення житлового будинку відповідач отримав 27.03.14 р. за адресою: 88000, м. Ужгород, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, та не заперечується (а.с.17).

За кредитним договором MKN7GK від 24.09.08 р. ОСОБА_4 зареєстрований і проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.5-7).

Отже, відповідач не проживає і не зареєстрований в іпотечному будинку, а позивач, пред'явивши вимогу про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надав жодних доказів щодо кола конкретних осіб які зареєстровані та проживають в спірній квартирі, доказів про отримання письмової вимоги про звільнення предмета іпотеки у встановлені законом строки та в процесі розгляду справи не заявляв клопотання у порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, про залучення їх до участі в справі. У порушення цих норм процесуального права позивач не довів належними та допустимими доказами тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог.

За правилами ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів не беруться до уваги як такі, що не підтверджені належними доказами, не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, та не спростовують висновків суду.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

2. Рішення Перечинського районного суду від 03 квітня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: