Справа № 128/4726/14-ц Провадження № 22-ц/772/1784/2015Головуючий в суді першої інстанції Бондаренко О. І.
Категорія 30 Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Жданкіна В.В., Голоти Л.О.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

В заяві зазначив, що з жовтня 2010 року перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах, а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 народила доньку ОСОБА_4, у свідоцтві про народження якої батьком був записаний він-позивач. В вересні 2011року сторони розлучилися.

Відповідач тривалий час приховувала факт відсутності у нього-позивача кровної спорідненості з дитиною ОСОБА_4, що призвело до тривалої судової тяганини щодо його спілкування з дитиною, участі у її вихованні, оспорювання батьківства, у звязку з чим йому заподіяно фізичний біль і моральні страждання, які виразилися у вигляді хвороби (ВСД), неспокої, хвилюванні, порушені сну. Тому, уточнивши вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького районного суду від 18 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію за спричинену моральну шкоду в сумі 500 грн. та судовий збір в сумі 12,20 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просив рішення суду, як необґрунтоване і постановлене з порушенням вимог закону, скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі просила рішення суду, як постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 повністю відмовити.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28.01.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Вінницького районного суду від 18 грудня 2014 року скасовано, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015 року було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 Рішення апеляційного суду Вінницької області від 28.01.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що з жовтня 2010 року по вересень 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 народила дочку ОСОБА_4, у свідоцтві про народження якої у графі «батько» був записаний ОСОБА_3

Рішенням Вінницького районного суду від 07.02.2013 року у справі № 203/5639/12 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 7/25 частини, що становить 28/100 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17.10.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Визначено місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 місце проживання її матері ОСОБА_2 (а.с.22-23).

Рішенням Вінницького районного суду від 27.05.2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи-органу опіки та піклування Вінницької РДА, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 та у її вихованні; визначено способи участі ОСОБА_3 у спілкуванні і вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_4, а саме: дитина ОСОБА_4 перебуває з батьком ОСОБА_3 кожну другу суботу кожного місяця з 09:30 год. до 12:30 год., при цьому дитина передається матірю ОСОБА_2 за її місцем проживання батькові ОСОБА_3 і повертається дитина батьком матері також за місцем проживання матері і дитини; дитина ОСОБА_4 перебуває з батьком ОСОБА_3 кожну четверту неділю кожного місяця з 09:30 год. до 12:30 год., при цьому дитина передається матірю ОСОБА_2 за її місцем проживання батькові ОСОБА_3 і повертається дитина батьком матері також за місцем проживання матері і дитини; ОСОБА_3 спілкується з дитиною ОСОБА_4 кожної першої середи кожного місяця з 18:30 до 19:30 год. за місцем проживання дитини в присутності матері. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 45,80 грн. понесених витрат по сплаті судовому збору, 300 грн. за юридичну допомогу, а всього 345,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 та стягненні решти суми судових витрат відмовлено (а.с.27-29).

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24.07.2013 року рішення Вінницького районного суду від 27.05.2013 року змінено: зобовязано ОСОБА_2 у разі захворювання дитини ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у її відвідуванні, спілкуванні та лікуванні за місцем знаходження дитини протягом усього періоду лікування, в іншій частині рішення залишено без змін (а.с.30-31).

Рішенням Вінницького районного суду від 21.03.2014 року у справі № 128/655/14-ц виключено запис про батька - ОСОБА_3 в графі «батько» в актовому записі від 06.09. 2011 року №3299 про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчиненого ВДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області. Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 8729,69 грн., стягнутих на утримання ОСОБА_4 аліментів (а.с.25-26).

Звернувшись до суду з даним позовом на підставі ст.ст.23,1167 ЦК України, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідач тривалий час приховувала факт відсутності у нього кровної спорідненості з ОСОБА_4, у звязку з чим йому заподіяно фізичний біль і страждання, які виразилися у виді хвороби (ВСД), неспокої, хвилюванні, порушені сну, тривалої судової тяганини щодо спілкування з дитиною, участі у її вихованні, оспорюванні батьківства, на відшкодування яких просив стягнути з відповідача 10000 грн. моральної шкоди.

Задоволюючи позов частково, суд виходив з того, що у звязку із приховуванням ОСОБА_2 факту відсутності у ОСОБА_3 біологічного батьківства щодо малолітньої ОСОБА_4, позивачу було заподіяно моральну шкоду в розмірі 500 грн. При цьому суд керувався нормами ст.ст. 23,1167 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Вирішуючи спір, суд залишив поза увагою на наступне.

Відповідно до ст.126 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоровя про народження нею дитини; якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, і це не заперечувалося сторонами, що малолітня ОСОБА_4 була зареєстрована у ВДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області в порядку, визначеному п.1 ч.2 ст.125 СК України - за заявою матері та батька дитини, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не перебували в зареєстрованому шлюбі.

Ні зі змісту рішення Вінницького районного суду від 21.03.2014 року у справі №128/655/14-ц щодо оспорювання батьківства ОСОБА_3 (а.с.25-26), ні з пояснень відповідача ОСОБА_2 не вбачається достеменне підтвердження того, що остання саме свідомо і тривалий час приховувала факт відсутності кровного споріднення ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4, а позивачем, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, не були доведені достовірними, допустимими і переконливими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Вирішуючи спір, суд на вищевказане уваги не звернув.

Крім того, поза увагою і оцінкою суду залишилось наступне.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснень Пленуму ВСУ в постанові №4 від 31.03.1995 року (з послідуючими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (п.п.2,5) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: у випадках, передбачених статтями ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

З огляду на вищенаведене, при вирішенні даного спору слід виходити з норм Сімейного кодексу України, оскільки спірні правовідносини, які виникли між сторонами, є похідними від правовідносин, що врегульовані нормами цього Кодексу, зокрема ст.ст.126,136 (визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою; оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини).

Згідно ж чинного Сімейного кодексу України в даному випадку (при таких обставинах і при даному виді правовідносин)його нормами, тобто відповідним законодавством,відповідальність за заподіяння моральної шкоди (відшкодування такої шкоди) не передбачена.

За таких обставин рішення суду залишатись в силі не може та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмовуОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 грудня 2014 року скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/