Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2015 Справа №607/11553/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

представника позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу за позовом ОСОБА_3 до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності, у якому, просить визнати за нею право власності на: 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1485 га., що розташована по АДРЕСА_1, у спільному майні подружжя, а також 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1, у спільному майні подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказує на те, що із 24 жовтня 1987 року по 05 серпня 2009 року вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_6. За час шлюбу, а саме 31 травня 1991 року, згідно із рішенням №30 Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району їм була виділена земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1, яка в подальшому була оформлена на чоловіка. Згідно із Державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 17 травня 1996 року, оформленого на чоловіка, йому передавалася у приватну власність земельна ділянка площею - 0,1485 кв.м. що розташована на території смт. В.Березовиця, В.Березовицької селищної ради Тернопільського району. Також, на даній земельній ділянці, за час спільного проживання, вони розпочали будівництво житлового будинку. На сьогоднішній день є незавершене будівництво, побудований тільки цокольний поверх, загальною площею 148,7 кв.м., готовністю 18 %. ІНФОРМАЦІЯ_1, колишній чоловік позивачки, ОСОБА_6 - помер. Оскільки, на час смерті вони не перебували у шлюбі, у позивачки не виникає права на спадщину. Земельна ділянка та незавершене будівництво являються об'єктом права спільної сумісної власності, то відповідно їй належить право власності на 1/2 частину зазначеного майна.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з»явився, подав клопотання про слухання справи у його відсутності.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_2 в судовому засіданні вважають, що позов позивача є підставним та підлягає до задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 1987 року, який було розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2, видане 05 серпня 2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області).

Як вбачається із Довідки №213 від 28.01.1992 р., виданої виконавчим комітетом В.Березовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_6 проживав в АДРЕСА_2. Сім'я складається: ОСОБА_9 - дружина, ОСОБА_10 - дочка, ОСОБА_11 - мати.

Рішенням виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 31 травня 1991 року №30, ОСОБА_6 виділено земельну ділянку в смт. В.Березовиця, площею 0,12 га по вул. Польова та надано дозвід на проведення будівництва індивідуального житлового та господарського будинків.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 17 травня 1996 року. ОСОБА_6, на підставі рішення Великоберезовицької селищної ради від 19 травня 1995 року, передано у приватну власність земельну ділянку площею, 0,1485 га., яка розташована на території смт. В.Березовиця Великоберезовицької селищної ради. Землю передано для будівництва і обслуговування жилого будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №40.

Згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 12.05.2015 року №34-1916-0.5-2907/2-15, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,1485, для житлової забудови, становить 121 176,00 грн.

Згідно Генплану забудови земельної ділянки забудівника, ОСОБА_6 провів забудову земельної ділянки, площею 0,12 га. з наданням дозволу, зазначеного в генплані будівництва, дозволено на підставі рішення виконкому Тернопільської районної ради №39 від 27.02.1992 р.

Ринкова вартість незавершеного будівництвом житлового будинку, готовністю 18%, що знаходиться в АДРЕСА_1 становить - 135 100,00 грн. (Висновок про ринкову вартість станом на 28.05.2015 р., наданий ТОВ «Світлиця»).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, яке придбане подружжям у шлюбі, належить чоловіку та дружині на праві загальної сумісної власності.

Відповідно до п. 1 ст. 368 ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них. Право одного співвласника на все майно, що є у спільній сумісній власності, таке ж, як і права інших співвласників цього майна. Крім того, зазвичай учасники спільної сумісної власності пов'язані між собою ще й особистими правами: реєстрацією шлюбу, родинними звґязками тощо.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними (ч.2 ст.370 ЦК України).

Згідно ст. 68 СК України, в редакції що діяла на момент розірвання шлюбу, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.6 ЗК України 1990 року, який діяв на момент видачі ОСОБА_6 державного акту на право приватної власності на землю, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна земельна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно. Безоплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. Статтями 22, 23 зазначеного Кодексу передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно із ст.61 СК України в редакції, що діяла на момент розірвання шлюбу, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі, гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання, тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, статтю 61 СК України доповнено частиною 5, яка передбачає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Враховуючи час введення в дію і час дії вказаних норм закону, а також враховуючи час набуття у власність земельних ділянок, суд вважає, що слід дійти висновку, що ч.5 ст.61 СК України не діяла на момент розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, а тому вимоги позивачки щодо поділу спірної земельної ділянки не можуть бути задоволення, оскільки вона не відносилась до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов ОСОБА_3 в частині визнання за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, як частку у спільному майні подружжя, не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо ) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно ч.2 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (ч.3 ст.331 ЦК України).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві житлового будинку готовністю 18%, що знаходиться в АДРЕСА_1 підлягають до задоволення, скільки зазначене будівництво проводилось під час перебування позивача у шлюбі із ОСОБА_6, а тому є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 256 ЦПК України, ЗК України, ст.60 СК України, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 (одну другу) частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва незавершеного житлового будинку, готовністю 18 відсотків, ринковою вартістю 135 100 гривень, розташованого в АДРЕСА_1, у спільному майні подружжя.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан