ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/338/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

за участю секретаря - Цибулюка М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві Малівської Н.І. щодо визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника звернувся до суду із вказаною скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні у ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві перебуває судовий наказ № 753/18402/14 від 01.12.2014 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва щодо стягнення із ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 990,62 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 79, 95 грн., 3% річних у розмірі 13,90 грн. та судового збору у розмірі 121,8 грн. Вказує, що попри існуючу заборгованість за даним судовим наказом старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві Малівською Н.І. 23.09.2015 року винесено постанову у ВП № 48446471 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає дії державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві при винесенні постанови про повернення виконавчого документа неправомірними з огляду на те, що державний виконавець не здійснив заходів щодо належного виконання рішення суду (судового наказу) про стягнення коштів, не провів ретельної перевірки щодо майнового стану відповідача. У зв'язку з вищевикладеним, заявник просив визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві Малівської Н.І., скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язати ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві усунути порушені права стягувача шляхом виконання всіх передбачених примусових заходів Законом України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представник скаржника не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності.

Старший державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві Малівська Н.І. в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду скарги була повідомлена належним чином, з заявами про відкладення розгляду скарги до суду не зверталася, вимогу суду надати прошиту та пронумеровану копію виконавчого провадження не виконала.

Оскільки неявка скаржника та державного виконавця в судове засідання не є перешкодою для вирішення даного питання, суд в порядку, визначеному ст. 386 ЦПК України вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутністю.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві перебуває судовий наказ, виданий Дарницьким районним судом м. Києва за № 753/18402/14 від 01.12.2014 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 990,62 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 79, 95 грн., 3% річних у розмірі 13,90 грн. та судового збору у розмірі 121,8 грн.

З матеріалів скарги вбачається, що 23.09.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві винесено постанову у ВП № 48446471 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відомості на боржника відсутні. Згідно відповіді УПФУ боржник на обліку не перебуває та пенсії не отримує. Згідно відповіді ДПС України інформація про джерела отримання доходів боржника відсутня, боржник на обліку в органах ДПС не перебуває. Вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення виявились безрезультатними, майна та доходів боржника не виявлено (а.с.4).

Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язковість виконання судових рішень закріплена також у конвенцією "Про захист прав та свобод людини", яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обов'язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини. Судове рішення, яке підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок.

Суд враховує також позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (справа Юрій Миколайович Іванов проти України).

Орган виконавчої служби зобов'язаний вжити усіх заходів до виконання виконавчих документів, оскільки протилежний підхід взагалі знівелював би суть виконавчих документів, так як достатньо було б не виконати протягом шести місяців виконавчий документ і стягувач за таким виконавчим документом був би звільнений від майнових зобов'язань. Такий підхід взагалі унеможливив би стягувачу за виконавчим документом стягнути кошти, які боржник по виконавчим документам зобов'язаний сплатити, що є неприпустим у правовій державі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно по п. 23 Постанови № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві по виконанню судового наказу № 753/18702/14 від 01.12.2014 року у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» не було вчинено всіх необхідних заходів для стягнення суми заборгованості з боржника на користь стягувача, не виконано всіх можливих, передбачених вимогами законодавства дій щодо розшуку майна, на яке може бути звернуто стягнення боргу у ВП № 48446471.

Щодо вимоги скаржника про зобов'язання старшого державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві Малівську Н.І.усунути порушені права стягувача шляхом виконання всіх передбачених примусових заходів Законом України «Про виконавче провадження», то в її задоволенні слід відмовити з наступних причин.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень.

Таким чином, вчинення державним виконавцем всіх передбачених законом виконавчих дій щодо своєчасного та повного виконання рішень є його обов'язком та способом реалізації наданих йому повноважень.

Права державного виконавця, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», є дискреційними та не можуть тлумачитись як безумовні обов'язки, а суд не вправі зобов'язувати посадових осіб державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною особою державної виконавчої служби.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві Малівської Н.І. щодо визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Керуючись ст. 124 Конституції України , ст.ст. 11, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 57-60, 74-76, 169, 209, 212-214, 383-387 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві Малівської Н.І. щодо визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві Малівської Н.І. щодо винесення постанови від 23.09.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у ВП № 48446471 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - неправомірними та скасувати постанову від 23.09.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 48446471 за судовим наказом № 753/18402/14, виданим Дарницьким районим судом м Києва 01.12.2014 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 990,62 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 79, 95 грн., 3% річних у розмірі 13,90 грн. та судового збору у розмірі 121,8 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а ухвалу яку було постановлено без участі особи, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА