У Х В А Л А

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Остра» про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 06 березня 2013 року за участю належного йому автомобіля «Seat Тoledo», д. н. з. НОМЕР_1, та автомобіля ВАЗ-21099, д. н. з. НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). Загальний розмір шкоди, завданої йому в результаті ДТП, складає 62 586 грн 42 коп., що підтверджується відповідним висновком експертизи. Оскільки ДТП сталася з вини ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Остра» (далі - ПрАТ «СК «Остра»), яке відмовило йому у виплаті страхового відшкодування, просив суд стягнути на свою користь з ПрАТ «СК «Остра» 50 тис. грн страхового відшкодування, з ОСОБА_4 - 12 586 грн 42 коп. матеріальних збитків та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, стягнути витрати за проведення автотоварознавчого дослідження та на правову допомогу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Остра» на користь ОСОБА_3 31 293 грн 21 коп. страхового відшкодування, 800 грн витрат на проведення дослідження, 2 520 грн судових витрат, а всього - 34 613 грн 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням транспорту, 400 грн судових витрат, а всього - 1 900 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зобов'язано ОСОБА_3 після одержання страхового відшкодування повернути ПрАТ «СК «Остра» деталі автомобіля «Seat Тoledo», що відремонтовані їх заміною, а саме: двері ліві передні, двері ліві задні, стійку ліву бокову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 04 червня 2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що заподіяна ОСОБА_3 шкода підлягає відшкодуванню страховиком ОСОБА_4 - ПрАТ «СК «Остра», у якому була застрахована його цивільно-правова відповідальність, оскільки саме останнім було допущено порушення ПДР, внаслідок чого сталася ДТП. Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_4 коштів на відшкодування матеріальної шкоди, суд виходив із того, що визначений в судовому засіданні розмір його відповідальності знаходиться в межах ліміту відповідальності страхової компанії, а франшиза страховим полісом не передбачена.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності вини відповідача ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, яка мала місце 06 березня 2013 року, та відсутності підстав для задоволення позову.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 16 березня 2013 року приблизно о 12 год. 55 хв. по вул. Кагамлика у м. Полтаві в районі перехрестя з вул. Гребінки сталася ДТП за участю автомобіля ВАЗ-21099, д. н. з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля «Seat Тoledo», д. н. з. НОМЕР_1, належного ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_6

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 27 березня 2013 року № 160313 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Seat Тoledo» 1.6І, д. н. з. НОМЕР_1, становить 62 586 грн 42 коп. (а. с. 7-18, т. 1).

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2013 року у справі № 3/552/612/13, залишеною без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 25 листопада 2013 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 124 КУпАП ОСОБА_6 закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 20-23, т. 1).

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06 січня 2013 року № АЕ/2074762 цивільна відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «СК «Остра» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 50 тис. грн (а. с. 89, т. 1).

ПрАТ «СК «Остра» у виплаті позивачу страхового відшкодування відмовило за недоведеністю вини ОСОБА_4 у зазначеній ДТП.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини відповідача. При цьому така постанова суду є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України (п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, яка мала місце 06 березня 2013 року. При цьому в основу такого висновку апеляційний суд поклав висновок комплексної трасологічної та автотехнічної експертизи від 14 серпня 2013 року № 31 та постанову Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2013 року у справі № 3/552/612/13.

У той же час на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що у мотивувальній частині постанови апеляційного суду Полтавської області від 25 листопада 2013 року, якою залишено без змін постанову Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2013 року, зазначено, що саме внаслідок порушення ОСОБА_4 п. п. 14.3 «б», 14.6 ПДР України сталася зазначена ДТП. Таке також підтверджується і показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Цим обставинам апеляційний суд належної оцінки не надав.

Крім того, покладаючи в основу ухваленого рішення висновок комплексної трасологічної та автотехнічної експертизи від 14 серпня 2013 року № 31, складений експертом Бутком О. А., згідно з яким встановити, чи мали водії технічну можливість уникнути зіткнення, чи є в їхніх діях невідповідності вимогам ПДР України, що знаходяться в причинному зв'язку з виникненням автопригоди, неможливо, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційним судом не надано належної оцінки висновку судово-автотехнічної експертизи від 26 червня 2013 року, яка проводилася в адміністративній справі № 3/552/612/13. Із пояснень позивача вбачається, що згідно із вказаним висновком ОСОБА_4 порушив п. п. 12.3, 13.1 ПДР України і ці порушення знаходяться у причинному зв'язку із виникненням ДТП (а. с. 142, т. 1).

За відсутності у матеріалах справи висновку судово-автотехнічної експертизи від 26 червня 2013 року суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити достовірність наведених доводів позивача, а апеляційний суд з цього приводу обґрунтованих висновків не навів.

Крім того, висновки апеляційного суду щодо відсутності вини ОСОБА_4 у заподіянні ОСОБА_3 майнової шкоди з огляду на характер пошкоджень автомобіля, які наявні на фотознімках, долучених до справи, ґрунтуються на припущеннях.

З огляду на таке, встановивши, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відбулося ДТП; позивачу завдана шкода; шкода, завдана позивачу не з його вини, апеляційний суд на порушення приписів ст. ст. 10, 212, 213, 214 ЦПК України не з'ясував обставин, пов'язаних із ДТП, яка сталася за участю автомобілів ОСОБА_4 та ОСОБА_3; висновкам, які зроблені апеляційним судом у постанові апеляційного суду Полтавської області від 25 листопада 2013 року, належної оцінки не надав та помилково вважав, що наявність вини ОСОБА_4 повинен доводити позивач.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи апеляційному суду необхідно звернути увагу на те, що в силу вимог ст. 1194 ЦК України на ОСОБА_4 може бути покладена відповідальність за заподіяну позивачу шкоду, у разі, коли розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт страхового відшкодування страховика.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко