У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :головуючого судді Боймиструка С.В.,

суддів : Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія на ухвалу Костопільського районного суду від 11 вересня 2015 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія про заміну сторони виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Костопільського районного суду від 11 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія про заміну сторони виконавчого провадження.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзіТзОВ „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія покликається на її незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що ліцензія на здійснення операцій з фінансових послуг необхідна при укладенні кредитного договору, а в даному випадку між ПАТ „УкрСиббанк та ТзОВ „ФК „Довіра та Гарантія був укладений договір відступлення права вимоги, а тому суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо обовязкової наявності ліцензії необхідної для стягнення заборгованості по кредитному договору.

Також зазначає, що чинне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобовязанні, щодо фізичної або юридичної особи, оскільки згідно ст. 8 ЗУ „Про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ.

Вказує, що згідно вимог ст.ст. 512-514 ЦК України, новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобовязанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором. Укладаючи договір банк і фактор не обумовлювали ніяких змін прав і обовязків, що перейшли до нового кредитора.

Про зміну кредитора відповідач був повідомлений, що підтверджується списком згрупованих відправлень №12457-40-24 та інформацією із веб-сторінки Українського ДППЗ „Укрпошта про відстеження поштового відправлення за штрих-кодом.

Із цих підстав просить скасувати ухвалу Костопільського районного суду від 11 вересня 2015 року, замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Костопільського районного суду по справі № 1710/2-622/12, а саме:

________________________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/2286/2015 Головуючий у 1 інстанції : Олійник П.В. Доповідач : Боймиструк С.В.

стягувача ПАТ „УкрСиббанк замінити на ТзОВ „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія, у звязку з переходом до Товариства „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія прав кредитора.

Представник ТзОВ „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ПАТ „УкрСиббанк у встановленому законом порядку, завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак сторони чи їх представники до суду не зявилися і причин неявки суду не повідомили, тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення підлягає з таких підстав.

Відмовляючи взадоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не має ліцензії на здійснення діяльності з фінансових послуг (факторингу) і ним не подано належним чином підписаного і завіреного реєстру боржників, при цьому заперечень на заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ПАТ „УкрСиббанк не подавали.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи на виконанні у ВДВС Костопільського РУЮ перебувають виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 1710/2-622/12 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ „УкрСиббанк за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 грудня 2007 року заборгованості в розмірі 854177,45 грн. та 3219,00 грн. судових витрат, а всього 857396,45 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 та ч. 1 ст. 517 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом і первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

20 квітня 2015 року між ТзОВ „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія та ПАТ „УкрСиббанк було укладено договір факторингу № 18, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 25 грудня 2007 року укладеним між АТ „УкрСиббанк та ОСОБА_1 перейшло до ТзОВ „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія. Цей договір є чинним і сторонами чи особами чиїх інтересів він стосується не оскаржений.

Укладаючи цей договір відступлення права вимоги (ст.ст. 513, 514, 516, 517, 1077, 1078,1082, 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тому до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тобто всі права сторони кредитора.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів;

До фінансових активів належать грошові кошти, цінні папери, боргові зобов'язання та право вимоги боргу, які не є цінними паперами.

Згідно ст. 4 цього ж Закону до переліку фінансових послуг також віднесено і факторинг та інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у п. 5 ч. 1 ст. 1 названого Закону.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», який діяв на час виникнення правовідносин, діяльність з надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню в порядку, передбаченому законом, що регулює відносини у цій галузі, тобто Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно ст.34 цього ж Закону здійснюється обов'язкове ліцензування операцій з надання лише таких фінансових послуг: страхова діяльність; діяльність з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Визначення термінів прямого або опосередкованого залучення фінансових активів наведено в Положенні про встановлення обмежень на суміщення діяльності фінансових установ з надання певних видів фінансових послуг, затвердженому розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 08.07.2004 р. № 1515.

Згідно п.1.1. у цьому Положенні нижченаведені поняття вживаються в такому значенні:

пряме залучення фінансових активів - цілеспрямована дія фінансової установи щодо отримання фінансових активів від фізичних та/або юридичних осіб;

опосередковане залучення фінансових активів - цілеспрямована дія фінансової установи щодо отримання фінансових активів від фізичних та/або юридичних осіб через посередників, а також отримання залишків фінансових активів, які виникли в результаті здійснення звичайної господарської діяльності в інтересах цих осіб.

Отже, в даному випадку переуступка права вимоги клієнтом фактору, щодо стягнення кредитної заборгованості в національній валюті за рішенням суду, що набрало законної сили, в стадії його виконання, не підпадає під дію ст. 34 Закону про фінпослуги, оскільки факторинг не входить до переліку обовязкового ліцензування видів діяльності.

Згідно зі ст. 1079 ЦКУ, фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа-підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Право здійснення факторингу передбачено статутом ТзОВ „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія та відповідні відомості розміщені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. (а.с.11-17).

Щодо висновку місцевого суду про неподання заявником належним чином підписаного і завіреного реєстру боржників, то в матеріалах справи міститься завірений витяг з цього реєстру стосовно ОСОБА_1 (а.с.5), а до апеляційної скарги подано їх повний перелік (а.с.40-42).

Посилання місцевого суду на неповідомлення фактором боржника і поручителя про відступлення права вимоги (до апеляційної скарги додано список поштових відправлень (а.с.43). не заслуговує на увагу. Як зазначено вище договір факторингу чинний і особами чиїх інтересів він стосується не оскаржений та цими особами з зазначених судом підстав заява про заміну сторони у виконавчому провадженні не заперечувалась, тобто суд першої інстанції вийшов за межі поданої фактором заяви.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 312 - 315, 378 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія задовольнити.

Ухвалу Костопільського районного суду від 11 вересня 2015 року скасувати.

Заяву ТзОВ „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія про заміну сторони у виконавчому провадженні задовольнити.

Замінити стягувача ПАТ „УкрСиббанк на його правонаступника ТзОВ „Фінансова Компанія „Довіра та Гарантія у виконавчому провадженні відкритому на виконання виконавчого листа в справі № 1710/2-622/12 виданого Костопільським районним судом Рівненської області 14 серпня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :