Справа №333/1589/15-ц
Провадження №2/333/1231/15
11 червня 2015 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Тучкова С.С.,
при секретарі Шелесько Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/1589/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортного випадку, -
Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданого Запорізьким ВРЕР №3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Peugeot» моделі 207, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.6).
Згідно постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2014 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №333/8718/14-п, яка набула законної сили 28.11.2014 року, ОСОБА_2 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Даною постановою встановлено, що 30.10.2014 року, о 12-30 годині, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Chevrolet», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не витримала безпечну дистанцію руху та скоїла зіткнення з автомобілем «Peugeot», державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Внаслідок ДТП постраждалих немає, пошкоджено автомобілі. В ході розгляду адміністративної справи ОСОБА_2 вину у скоєному правопорушенні визнала(а.с.18).
Згідно квитанції №111 за проведення зазначеного автотоварозначого дослідження було сплачено 450,00 гривень (а.с.19).
Відповідно до фіскального чеку від 21.11.2014 року за відправку телеграми ОСОБА_2 про час і місце проведення огляду транспортного засобу було сплачено 76,58 гривень (а.с.7).
З аналізу відповідей на запити суду з органів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області вбачається, щоавтомобіль Peugeot 207, реєстраційний номер НОМЕР_2, в інших дорожньо-транспортних пригодах, окрім як за участі водія ОСОБА_2, не перебував.
Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій заподіяні збитки в результаті порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» рекомендується судам, при визначенні реальних збитків, які підлягають відшкодуванню, виходячи з положень п.1 ч. 2 ст.22 ЦК України, враховувати наступне: у випадках коли особа знищила транспортний засіб, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день учинення протиправних дій; у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.
Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до п.2 ст.1187 Цивільного кодексу України відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Враховуючи зазначені вимоги законодавства та приймаючи до уваги досліджені у судовому засіданні матеріали справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні шкоди майну позивача, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6173,12 гривні (складається з відшкодування нанесеної матеріальної шкоди в розмірі встановленої франшизи 1000,00 гривень, з вартості втрати товарного виду пошкодженого автотранспортного засобу у розмірі 4646,54 гривень, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 450,00 гривень, витрат на відправку телеграми на адресу відповідача у розмірі 76,58 гривень) обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ч.1. ст.88, ч.4 ст.169, ст.ст.10, 11, 59, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортного випадку, - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНКОПП - НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП - НОМЕР_4) у порядку відшкодування нанесеної матеріальної шкоди в розмірі встановленої франшизи 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок, вартості втрати товарного виду пошкодженого автотранспортного засобу в сумі 4646 (чотири тисячі шістсот сорок шість) гривень 54 копійки, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 450 (чотириста п'ятдесят) гривень 00 копійок, витрат на відправку телеграми на адресу відповідача у розмірі 76 (сімдесят шість) гривень 58 копійок, а разом 6173 (шість тисяч сто сімдесят три) гривні 12 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНКОПП - НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП - НОМЕР_4) витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя С.С. Тучков