АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

05 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі про визнання дій незаконними, визнання наказу незаконним та недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами представника Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25 серпня 2015 року,

встановила:

позивач у січні 2015 р. звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконними дії відповідача щодо його звільнення, визнати звільнення за скороченням штату незаконним, поновити його на посаді доцента кафедри фінансів та фінансово-економічної безпеки, визнати наказ №679 від 22.10.2014 р. щодо нього незаконним, стягнути на його користь витрати на правову допомогу в сумі 9 000 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 210 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 р. позов було задоволено частково - визнано дії відповідача щодо звільнення позивача незаконними, поновлено позивача на роботі, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6 760 грн. 25 коп. та моральну шкоду в розмірі 4 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач також подав апеляційну каргу, в якій просить скасувати рішення в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити ці вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позивач посилався на те, що він працював у відповідача на посаді доцента з 01.09.2011 р. на 0,25 ставки за контрактом. Наказом №753-к від 22.12.2014 р. його було звільнено з роботи згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає, що його було звільнено незаконно, оскільки його не було запрошено на засідання профспілкового комітету, не запропоновано іншої роботи, не враховано його переважне право на залишення на роботі. В зв'язку з цим позивач просив визнати його звільнення незаконним, визнати наказ про його звільнення незаконним, поновити його на займаній посаді, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн., моральну шкоду в розмірі 210 000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 р. позов було задоволено частково - визнано дії відповідача щодо звільнення позивача незаконними, поновлено позивача на роботі, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6 760 грн. 25 коп. та моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. В іншій частині вимог - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було запропоновано позивачу при звільненні інші вакантні посади на підприємстві, хоча такі мали місце у навчальному закладі. Визнавши звільнення позивача незаконним, суд першої інстанції правильно визначив суму та стягнув на його користь середній заробіток в сумі 6 760 грн. 25 коп. Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 4 000 грн., суд першої інстанції правильно врахував характер та тривалість страждань позивача у зв'язку з його незаконним звільненням.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 40, 42, 4-1, 43, 49, 235 КЗпП України, 16, 23 ЦК України, Закону України «Про оплату праці».

Доводи, викладені позивачем в його апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. Розмір компенсації заподіяної йому моральної шкоди був визначений судом першої інстанції правильно, з дотриманням вимог розумності та справедливості, відповідно до характеру правопорушення та глибини моральних страждань позивача.

Судом першої інстанції було правильно відмовлено у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції позивачем не було надано договору про надання такої допомоги, а також розрахунку часу, витраченого особою, яка надавала правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною по справі витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка

надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення

окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час

ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у

відповідному судовому рішенні. До апеляційної скарги позивачем було додано копію Договору про надання правової допомоги, укладеного позивачем з ОСОБА_3, однак розрахунку часу не надано.

Доводи, викладені представником відповідача в апеляційні карзі, також всі були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Представник відповідача в ході розгляду визнав, що вакантних посад позивачу при звільненні за скороченням штату не пропонувалось через їх відсутність. Однак, як видно з матеріалів справи, замість виведеної 0,5 ставки доцента кафедри фінансів та фінансово-економічної безпеки було введено посади старших викладачів - 0,25 ставки на кафедрі фінансів та фінансово-економічної безпеки та 0,25 ставки на кафедрі міжнародного менеджменту та маркетингу.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційні скарги представника Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25 серпня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Головуючий

Судді

№ справи: 753/661/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13037/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.