Справа № 381/1501/14-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В.О.
Провадження № 22-ц/780/235/15 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 42 04.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом зняття з реєстрації обліку та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є одноособовою власницею домоволодіння АДРЕСА_1. Право власності на зазначений будинок зареєстровано за нею з 21.10.2003 року на підставі договору дарування від 14.10.2003 року серія ВАР №563766. Зазначала, що в цьому будинку проживають: ОСОБА_2, ОСОБА_5. Відповідачі добровільно залишити зазначений будинок відмовляються. Просила усунути перешкоди в користуванні своїм домоволодінням та виселити відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_5 з належного їй приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зобовязати Фастівський РВ Управління ДМС України в Київської області зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з реєстрації з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_5 із житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зобовязано Фастівський РВ Управління ДМС України в Київської області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з реєстрації в будинку по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що позивачка дійсно є власником будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 14.10.2003 року серія ВАР №563766.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що права власника будинку порушені, а тому є підстави для виселення відповідачки разом з її дочкою із спірного будинку.

З такими висновками колегія суддів не може погодитися, поскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи і зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст.157 ЖК України та ч. 1 ст.116 ЖК України, згідно яких виселення може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Таким чином, для застосування правил цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичного порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під заходами попередження або громадського впливу, про які зазначено у ч.1 ст.116 ЖК України, маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Ухвалюючи рішення про виселення суд не звернув уваги, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази систематичного порушення відповідачкою правил співжиття і застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу не дали результату.

В матеріалах справи відсутні докази про систематичне застосування передбачених законом заходів попередження з боку суду, прокурора, міліції чи адміністративної комісії.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статей 156, 157 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання їм іншого жилого приміщення.

Колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_4 про виселення відповідачки ОСОБА_2 із ОСОБА_5 із спірного жилого приміщення, як осіб, які систематично порушують правила співжиття, задоволенню не підлягають, оскільки не знайшов свого підтвердження факт систематичного порушення правил співжиття та застосування у зв'язку з цим до відповідача заходів запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, які виявилися безрезультатними. Систематичність застосування таких заходів та їх безрезультатність є обов'язковою умовою виселення особи.

Крім того суд своїм рішенням зобовязав Фастівський РВ Управління ДМС України в Київської області зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з реєстраційного обліку, хоча даний районний відділ не був залучений до участі у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: