Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2015 Справа №607/18193/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного акціонерного «ПРОСТО-страхування» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (далі ПАТ «ПРОСТО-страхування») про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 58'950 грн. майнової шкоди, 600 грн. витрат на транспортування транспортного засобу, 700 грн. витрат на проведення незалежної оцінки величини матеріального збитку, завданого його транспортному засобу та 5'000 грн. моральної шкоди., а із ПАТ «ПРОСТО-страхування» 50'000 грн. страхового відшкодування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що транспортному засобу яким він керував було завдано механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), що трапилась 24 серпня 2014 року, винуватцем якої, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2014 року, визнано ОСОБА_2 Транспортний засіб, яким керував останній належить ОСОБА_3 і його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПАТ «ПРОСТО-страхування». Відповідно до звіту № 193/1 від 14 жовтня 2014 року, відновлювальний ремонт керованого позивачем автомобіля складає 108'950,32 грн. Цих коштів жоден із відповідачів ОСОБА_1 не відшкодував. Саме тому він вважає, що оскільки транспортний засіб, котрим керував винуватець ДТП, був забезпечений, то страхова компанія повинна відшкодувати йому витрати на відновлювальний ремонт свого автомобіля в рамках страхових лімітів, тобто 50'000 грн., а решту 58'950,32 (108'950,32 50'000 = 58'950,32) грн. слід стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як винуватця пригоди та власника джерела підвищеної небезпеки, відповідно. Окрім цього, позивач вважає, що з останніх слід стягнути 600 грн. витрат на транспортування його автомобіля з місця ДТП та 700 грн. витрат на проведення незалежної оцінки для визначення величини матеріального збитку, нанесеного його транспортному засобу. Також ОСОБА_1 вказує, що внаслідок даної ДТП, він отримав ряд моральних і фізичних страждань, у нього погіршилось самопочуття, з'явились запаморочення, піднімається артеріальний тиск, він погано спить, втратив пильність на роботі, став роздратованим, позбавився звичного способу життя, оскільки змушений користуватись транспортом загального користування. Завдані йому моральні страждання оцінив у 5'000 грн. і ці кошти вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 зменшив позовні вимоги, котрі стосувались стягнення з ПАТ «ПРОСТО-страхування» 50'000 грн., мотивуючи це тим, що 18 грудня 2014 року вказана організація здійснила таку виплату добровільно.

У судовому засіданні позивач та його представник зменшені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві у повному обсязі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх представник заперечили щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що завдана позивачу матеріальна шкода в результаті ДТП відшкодована страховою компанію, в той час як заявлена позивачем до відшкодування сума в розмірі 58950 грн. є необґрунтованою. Вказали, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди. Зазначили, що відповідальність за шкоду заподіяну в результаті використання транспортного засобу повинна нести особа, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом і є винною у вчиненні ДТП.

Представник ПАТ «ПРОСТО-страхування» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлялось у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)

Постановою Тернопільської міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2014 року, ОСОБА_2, внаслідок порушення пунктів 2.3 (б), 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, визнано винним та притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного проступку, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), котре полягало в тому, що 24 серпня 2014 року близько 21 год. 50 хв. він, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1, та рухаючись перехрестям вулиць Збаразької та Бродівської в м. Тернополі був неуважний та, виконуючи поворот ліворуч на вул. Бродівську, не дав дорогу автомобілю марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку та перебував під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого допустив зіткнення з даним автомобілем. В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Дані обставини, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Власником транспортного засобу марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1, є ОСОБА_3, що стверджується фотокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 302638 від 05 серпня 2014 року.

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, котрий слід провести задля ліквідації наслідків ДТП, становить 108'950,32 грн. Вказане підтверджується звітом № 193/1 від 14 жовтня 2014 року про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT FLUENCE 1.6i, реєстраційний номер НОМЕР_2, легковий, седан, 2012 року випуску, що належить ОСОБА_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ця сума складається з 98'848,01 грн. вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу його запчастин та 10'102,32 грн. втрат товарної вартості.

В матеріалах справи міститься звіт № 193_101026 від 07 жовтня 2014 року, замовником якого є філія АТ «ПРОСТО-страхування», однак останній містить підсумковий розрахунок сум відшкодування без врахування визначення величини витрат спричинених втратою товарної вартості пошкодженого автомобіля. В обґрунтування таких свої дії субєкт оцінювання послався на ст. 32 п. 32.7 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) в редакції від 05 лютого 2013 року. Цією нормою права передбачено, що страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Суд вважає, що відсутність обовязку у страховика відшкодовувати витрати повязані із втратою товарної вартості пошкодженого автомобіля, не звільняє винну у вчиненні ДТП особу від відшкодування таких витрат, оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч. 2 ст. 1182 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті № 6 своєї Постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Під час вчинення ДТП, у ОСОБА_2 були усі документи, що давали йому право на керування автомобілем НОМЕР_3, як то посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником. Вказані обставини, визнані сторонами, а тому, в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Отже саме ОСОБА_2, як особа яка у момент вчинення ДТП на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом, повинен нести відповідальність за заподіяння в результаті його використання шкоду, а тому вимоги до ОСОБА_3 є необґрунтованими і до задоволення не підлягають.

Не оспорювався сторонами і той факт, що 50'000 грн. з 108'950,32 грн. позивачу було відшкодовано ПАТ «ПРОСТО-страхування», оскільки транспортний засіб винуватця ДТП був забезпечений згідно поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6115128 від 29 листопада 2013 року.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином невідшкодованими позивачу залишились 58'950,32 (108'950,32 50'000 = 58'950, 32) грн., матеріальної шкоди заподіяної в результаті пошкодження його автомобіля. З них ОСОБА_1 просить відшкодувати лише 58'950 грн., які підлягають стягненню із ОСОБА_2 у примусовому порядку.

Окрім цього, стаття 1166 ЦК України закріплює принцип повного відшкодування заподіяної майнової шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або місить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За виконання оцінки транспортного засобу, в результаті чого аварійним комісаром було підготовлено звіт № 193/1 від 14 жовтня 2014 року позивач оплатив 700 грн., що стверджується фотокопією квитанції № 019290 від 15 жовтня 2014 року.

Також ОСОБА_1 витратив 600 грн. на транспортування свого пошкодженого автомобіля. Про вказане свідчить фотокопія товарного чеку № 233 від 24 серпня 2014 року.

Вказані кошти слід також відшкодувати позивачу за рахунок ОСОБА_2

Отож, судом встановлено, що позивачу дійсно була заподіяна в результаті ДТП матеріальна шкода, що супроводжувалась моральними стражданнями, а тому в його користь слід стягнути моральну шкоду.

В силу вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до розяснень, даних у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазначав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь і зниження престижу, ділової репутації.

При визначенні суми моральної шкоди яка підлягає до відшкодування, суд бере до уваги те, що позивач зазнав вимушених змін та незручностей які відбувались у його житті в результаті пошкодження автомобіля, характер його пошкоджень, тривалість часу протягом якого позивач не міг користуватись належним йому автомобілем, виходячи з принципів розумності і справедливості вважає, що у даній частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із ОСОБА_2 в користь позивача грошового відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 2'000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивач сплатив 1'346,1 грн. судового збору. З них 1'102,5 грн. за заявлення вимог майнового характеру (квитанція № 18 від 31 жовтня 2014 року) та 243,6 за вимогу не майнового характеру, про стягнення моральної шкоди (квитанції № 16 від 31 жовтня 2014 року). Однак, беручи до уваги що із ОСОБА_2 підлягає до стягнення сума завданої матеріальної шкоди в розмірі 60250 грн., а також грошове відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 2000 грн., а тому із ОСОБА_2 в користь позивача слід стягнути 846,10 грн. судового збору (Розрахунок: 602,50 грн. + 243,60 грн. = 846,10 грн.).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПРОСТО-страхування» про стягнення страхового відшкодування слід відмовити, в звязку із добровільною його виплатою.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1167, 1182, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88 209, 212 215 ЦПК України, пунктом 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код: НОМЕР_4) в користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код: НОМЕР_5) 62250 (Шістдесят дві тисячі двісті пятдесят) гривень матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код: НОМЕР_4) в користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код: НОМЕР_5) 846,10 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Дзюбич В.Л.