Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/7146/14-ц Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 59 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Електромонтаж» до ОСОБА_1, третя особа Дочірнє підприємство «Електромонтаж-420» про витребування майна з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Електромонтаж» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ПАТ «Електромонтаж» звернулося до суду з названим позовом до ОСОБА_1 та просило витребувати нерухоме майно з його незаконного володіння, а саме нежитлові приміщення: адміністративну будівлю площею 98,5 кв. м., бокси з побутовими приміщеннями площею 134,1 кв. м., напівпідвал та склад з гаражем площею 303,3 кв. м., розташовані за адресою Житомирська область, м. Коростень, вул. Сосновського, 39. В обгрунтування вимог позивач зазначав, що згідно акту прийому-передачі основних засобів від 10.02.1999 року, ЗАТ «Електромонтаж» /ниніПАТ«Електромонтаж»/ передало ДП «Електромонтаж-420» для здійснення господарської діяльності нерухоме майно в м. Коростень, а саме: 19.Контору, 20.Склад, 21.Гараж, однак у власність вказане майно не передавалось, ніяких дозволів на оформлення прав власності акціонерне товариство «Електромонтаж» своєму дочірньому підприємству «Електромонтаж-420» не надавало. Проте, на підставі рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради №5 від 15.01.2003 року право власності на зазначене майно було оформлено за ДП «Електромонтаж-420». Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2013 року зазначене рішення визнано нечинним з моменту його винесення. Оскільки ДП «Електромонтаж» за договором купівлі-продажу продало спірну нерухомість ОСОБА_1, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Електромонтаж» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема, зазначає, що спірне майно було передано ДП «Електромонтаж» на підставі акту прийому-передачі основних засобів для здійснення господарської діяльності, однак у власність вказане майно не передавалось, а факт знаходження майна на балансі підприємства сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння, при цьому ПАТ «Електромонтаж» дозволів на відчуження цього майна не надавало. Вказує, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2013 року визнано нечинним з моменту його винесення рішення Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 15.01.2003 року №5 „Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб в частині, якою вирішено оформити право власності на спірні приміщення за ДП „Електромонтаж-420.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи Публічне Акціонерне Товариство «Електромонтаж» (раніше ЗАТ «Електромонтаж») є правонаступником орендного підприємства «Електромонтаж-1», що підтверджується пунктом 1.7 Статуту ПАТ «Електромонтаж», затвердженого в новій редакції 29.09.2013 року №09/2013 /а.с.32/.

Свідоцтвом про власність від 22.03.1994 року, реєстраційний №24, виданим Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву підтверджується право власності орендного підприємства «Електромонтаж-1», як покупця, на цілісний майновий комплекс, який перейшов до покупця на підставі договору купівлі-продажу №33 від 30 листопада 1993 року між покупцем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву згідно з законом України „Про приватизацію майна державних підприємств від 4 березня 1992 року /а.с.34/.

Згідно переліку нерухомості і майна, яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу згідно з договором купівлі-продажу від 30 листопада 1993 року №33, зареєстрованого Першою Київською державною нотаріальною конторою від 30 листопада 1993 року №10-856, продавець Регіональне відділення Фонду держмайна України по м. Києву передав покупцю організації орендарів ОП „Електромонтаж-1 , серед іншого майна, контору / інвентарний номер - 24/, склад /інв. №27/ та гараж /інв.№26/, розташованих в м. Коростень Житомирської області по вул. Гетьмана Виговського,39 /а.с.27/.

Статутом Дочірнього підприємства „Електромонтаж-420 Закритого акціонерного товариства „Електромонтаж від 10.02.1999 року визначається порядок створення, функціонування та припинення діяльності підприємства „Електромонтаж-420 як дочірнього підприємства ЗАТ „Електромонтаж/а.с.39-45/.

На підставі акту прийому-передачі від 10.02.1999 року, складеного за рішенням Загальних зборів акціонерів ЗАТ «Електромонтаж» від 09.04.1998 року /протокол №6/ і наказу по товариству від 21.12.1998 року № 52, ЗАТ «Електромонтаж» передало, а Житомирське дочірнє підприємство «Електромонтаж-420» прийняло в повне господарське відання нерухоме майно в м. Коростень, зокрема: 19. Контору розташовану в м. Коростені (інв. №24), 20. Склад розташований в м. Коростені (інв.№27) 21. Гараж, розташований в м. Коростені (інв. № 26)/а.с.46/.

Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області №5 від 15.01.2003 року «Про оформлення права власності на об»єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» оформлено право власності на нежилі адмінбудівлю, побутові приміщення: напівпідвал та склад з гаражем по вул. Сосновського, 39 за дочірнім підприємством «Електромонтаж-420» закритого акціонерного товариства «Електромонтаж» /а.с.37-38 /.

На підставі зазначеного рішення дочірнє підприємство «Електромонтаж-420» ЗАТ «Електромонтаж» 27.01.2003 року отримало свідоцтво за №5 про право власності нежитлові приміщення по вул. Сосновського, 39 в м. Коростень: адмінбудівля, бокси з побутовими приміщеннями, напівпідвал, склад з гаражем /а.с.69/.

25.04.2003 року право власності на зазначені нежитлові приміщення було зареєстровано за ДП «Електромонтаж-420» ЗАТ «Електромонтаж» в Державному комунальному підприємстві Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації /а.с.70/.

Будучи власником спірної нерухомості ДП «Електромонтаж-420» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.05.2003 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_2, продало ОСОБА_1 належні продавцю вказані нежитлові будівлі/а.с.80/.

Комунальним підприємством „Коростенське МБТІ 30.05.2003 року спірна нерухомість зареєстрована за ОСОБА_1А./а.с.81/.

Матеріалами справи також підтверджується, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2013 року за адміністративним позовом ПАТ «Електромонтаж» визнано нечинним з моменту його винесення рішення Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 15.01.2003 року №5 „Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб в частині, якою вирішено оформити право власності на нежилі адмінбудівлю, побутові приміщення: напівпідвал, склад з гаражем по вул. Сосновського,39 за ДП „Електромонтаж-420 закритого акціонерного товариства „Електромонтаж /а.с.100-105/.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2013 року скасовано, в задоволенні позову ПАТ «Електромонтаж» до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області відмовлено /а.с.172-173/.

Статті 387, 388 ЦК України, на необхідності застосування яких до спірних правовідносин посилається позивач у своїй позовній заяві, передбачають право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

- було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

- було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

- вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Встановлено, що позивач підтверджує своє право власності на спірне майно Свідоцтвом про власність №24 від 22.03.1994 року, про що зазначено вище.

Згідно п. 1.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року №7/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) реєстрація прав власності на нерухоме майно це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв»язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об»єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів.

Однак, відповідно до зазначеного Положення реєстрація права власності на спірну нерухомість в органах БТІ за позивачем проведена не була, що виключило можливість під час вчинення нотаріальної дії по відчуженню майна встановити особу позивача, як власника майна.

На момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване за ДП „Електромонтаж-420.

Нерухомість перейшла до ДП „Електромонтаж-420 у господарське відання згідно акту прийому-передачі основних засобів від 10.02.1999 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ „Електромонтаж від 09.04.1998 р.(протокол №6) та наказу по товариству від 21.12.1998 року №52 /а.с.68,71/, тобто вибула з володіння позивача з його волі.

Пунктом 6.2. Статуту ДП „Електромонтаж-420 передбачено, що дочірнє підприємство здійснює щодо майна засновника права володіння, користування і розпорядження /а.с.43/.

Як зазначено вище, рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області №5 від 15.01.2003 року, на підставі якого дочірнім підприємством 27.01.2003 року оформлено право власності на спірну нерухомість, є чинним.

Відтак, ДП „Електромонтаж-420, як на момент відчуження спірного майна так і на даний час, є його власником, набуло право власності та зареєструвало своє право у встановленому законом порядку.

А тому відповідач ОСОБА_1, придбавши спірну нерухомість у ДП „Електромонтаж-420, яке, за наявності правовстановлюючих документів, мало законне право на її відчуження, набув статус добросовісного набувача.

Відповідно до п. 10 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними та ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач є добросовісним набувачем.

Так, судом обгрунтовано зазначено, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для зясування правомочностей продавця на відчуження майна.

Суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскільки договір відчуження був нотаріально посвідчений, нотаріусом перевірено повноваження відчужувача, підтверджено його право власності на спірне майно, а тому відповідач не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих для нього наслідків.

Окрім того позивачем не доведена тотожність майна, яке він набув за договором купівлі-продажу від 30.11.1993 року №33 у Регіональному відділенні Фонду держмайна України та яке просить витребувати у відповідача. Так, позивачем придбано та передано своєму дочірньому підприємству у повне господарське відання нежитлові приміщення - контору, склад, гараж, а просить він витребувати у відповідача адмінбудівлю /контору/, бокси з побутовими приміщеннями, напівпідвал та склад з гаражем. Не підтверджена також належним чином юридична адреса спірного майна. Так, за договором купівлі-продажу від 30.11.1993 року йдеться про нерухомість, розміщену у м. Коростень по вул. Гетьмана Виговського,39 , в матеріалах інвентаризаційної справи, які містять дані з 1969 року, зазначено розташування спірного майна у м. Коростень по вул.Урицького,37в, а забудовником значиться Житомирське спецуправління «Електромонтаж-420», з 2002 року зазначено вул. Сосновського, 39. Відтак, позивачем, окрім іншого, не доведена ідентифікація спірного майна.

Доводи апеляційної скарги, зокрема, ґрунтуються на обставинах, повязаних із наявністю постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 31.01.2013 року, якою визнано нечинним з моменту його винесення рішення Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 15.01.2003 року №5 „Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб. Проте, зазначена постанова 20 травня 2015 року скасована постановою Київського апеляційного адміністративного суду яка набрала законної сили.

Доводи апеляційної скарги про те, що перелік на підтвердження права власності на нерухоме майно був отриманий ЗАТ «Електромонтаж» лише 29 серпня 2000 року, а спірна нерухомість була передана ДП «Електромонтаж-420» ще 10 лютого 1999року, тобто до отримання офіційного підтвердження, що унеможливило отримання позивачем правовстановлюючих документів на спірну нерухомість, не впливають на вирішення спору, виходячи із фактичних обставин справи та доказів, які існують на даний час. Однак, зазначена обставина свідчить про те, що саме позивач, не оформивши у відповідності до закону своє право власності на спірну нерухомість та не врегулювавши свою діяльність з дочірнім підприємством, створив ситуацію, яка призвела до спору та витребування майна у відповідача через 11 років після його відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електромонтаж» відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді