АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 755/973/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: МарцинкевичВ.А.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9901/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Антоненко Н.О., Слюсар Т.А.

при секретарі Орленко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з квітня 2012 року він працював у ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на посаді заступника начальника відділу, а з вересня 2012 року на посаді начальника юридичного управління підприємства. Листом від 11 грудня 2014 року його було повідомлено про звільнення та надіслано наказ від 23 жовтня 2014 року № 273/ос про припинення з ним трудового договору на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з датою звільнення 22 травня 2014 року та наказ від 11 грудня 2014 року № 291/ос «на зміну дати звільнення» відповідно до якого дата звільнення була визначена 16 червня 2014 року. Позивач вважає, що звільнення проведено без законних підстав та з порушенням встановленого порядку було незаконним та таким, що проведено з порушенням норм трудового законодавства України, оскільки згідно листка непрацездатності АВО № 661209, виданого 22 травня 2014 року він знаходився на лікарняному, а тому звільнення відповідно до наказу з 22 травня 2014 року є порушенням ч.3 ст. 40 КЗпП України. Крім того, позивачем на адресу відповідача було надіслано заяву про розірвання трудового договору, бажання у зв′язку із звільненням усіх невикористаних відпусток та визнання дати розірвання трудового договору датою закінчення відпусток.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року позов ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 23.10.2014 № 273/ос та наказ ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 11.12.2014 № 291/ос - незаконними. Поновлено ОСОБА_5 на посаді начальника юридичного управління ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту». Стягнуто з ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь ОСОБА_5 153 280 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник відповідача порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити, мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що після надання ОСОБА_8 листків тимчасової непрацездатності, були внесені відповідні зміни до наказу Товариства від 23.10.2014 № 273/ос, а саме дату звільнення з 22.05.2014 змінено на дату звільнення з 16.06.2014, так як позивач 02.06.2014 та 16.06.2014, як це визначено у листках непрацездатності, до роботи не приступив, доказів наявності поважних причин відсутності на робочому місці не надав, отже допустив прогул. Крім того, незрозуміло про який саме лікарняний лист йдеться мова у рішенні суду, оскільки позивачем надано чотири лікарняних, серед яких відсутній лікарняний лист АГІ №892814, до того ж лікарняний, який засвідчує непрацездатність позивача з 26.06.2014 не може слугувати належним доказом поважності причини відсутності на роботі позивача - 02.06.2014 та 16.06.2014.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_9 підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач - заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача з роботи проведено з порушенням норм трудового законодавства України. Під час судового розгляду не підтверджено факт відсутності ОСОБА_5 на роботі без поважних причин, оскільки згідно листка непрацездатності АГІ № 892814 позивач ОСОБА_5 з 26 червня 2014 року був непрацездатним.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що з квітня 2012 року позивач ОСОБА_5 працював у ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на посаді заступника начальника відділу, а з вересня 2012 року на посаді начальника юридичного управління підприємства.

У зв'язку з виявленим фактом відсутності позивача на робочому місці було створено комісію, яка засвідчила актами факт відсутності працівника ОСОБА_5 на робочому місці з 26 травня 2014 року по 26 червня 2014 року, з 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року, з 04 серпня 2014 по 28 серпня 2014 року, з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року (а.с. 46-49).

Для з′ясування причин відсутності на роботі та надання особистих пояснень з цього приводу ОСОБА_5 направлялись листи від 14 липня 2014 року № 2114, від 14 серпня 2014 року № 2458, від 29 вересня 2014 року № 2881, № 2882 однак про причини відсутності на робочому місця ОСОБА_5 не повідомив (а.с. 36, 38, 42-43, 53, 55).

Рішенням первинної профспілкової організації ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» від 23 жовтня 2014 року надано згоду на звільнення ОСОБА_5 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, який з 26 травня 2014 року відсутній на роботі (а.с. 132).

Наказом від 23 жовтня 2014 року № 273/ос ОСОБА_5 звільнено з посади з 22 травня 2014 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, у зв′язку з відсутністю працівника на роботі з 26 травня 2014 року. Датою звільнення визначена дата останнього дня присутності позивача на робочому місці, оскільки з 23 травня 2014 року по 25 травня 2014 року включно були вихідними днями.

Листом від 23 жовтня 2014 року № 3212 та повторно від 10 листопада 2014 року № 3401 позивачу було повідомлено про розірвання з ним трудового договору та запропоновано терміново прибути на підприємство для ознайомлення з наказом та отримання належних йому виплат у касі. Листи особисто отримані позивачем - 29 жовтня 2014 року та 17 листопада 2014 року (а.с. 39, 41).

24 листопада 2014 року відповідач по пошті отримав від позивача листки непрацездатності. Так, згідно листка непрацездатності АВО № 661209 позивач з 22 травня 2014 року по 30 травня 2014 року перебував на лікарняному, мав приступити до роботи 31 травня 2014 року (а.с. 93). За листком АГМ № 188459 позивач з 03 червня 2014 року по 11 червня 2014 року перебував на лікарняному, мав приступити до роботи 13 червня 2014 року (а.с. 94). Згідно з листка АГБ № 730602 позивач з 17 червня 2014 року по 26 червня 2014 року перебував на лікарняному, мав приступити до роботи 27 червня 2014 року ( а.с. 95). Та за листком непрацездатності АГБ № 730772 перебував на лікарняному з 01 липня 2014 року по 10 липня 2014 року, приступити до роботи 11 липня 2014 року (а.с. 96).

З урахуванням поданих ОСОБА_5 листків непрацездатності, згідно яких з 22 травня 2014 року він знаходився на лікарняному та ненадання ним пояснень про причини відсутності на роботі 02 червня 2014 року та 16 червня 2014 року, наказом від 11 грудня 2014 року № 291/ос «на зміну дати звільнення» дію попереднього наказу про припинення трудового договору з ОСОБА_5 № 273/ос від 23 жовтня 2014 року в частині дати звільнення 22 травня 2014 року припинено та визначено дату звільнення з роботи ОСОБА_5 - 16 червня 2014 року (а.с. 87).

Як пояснив позивач у ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що 02 червня 2014 року та 16 червня 2014 року його не було на роботі через неможливість виїхати з міста Алчевськ Луганської області, про що він повідомив усно двох заступників Голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» ОСОБА_7 та ОСОБА_10, які на сьогоднішній день не працюють на даному підприємстві. Також зазначив, що пояснення з приводу відсутності його на робочому місці у нього відповідачем не витребовувались, запис про звільнення у трудовій книжці відсутній, а трудова книжка з квітня 2014 року знаходиться у нього на підставі поданої ним заяви (а.с. 98).

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку пред'явлених ними доказів в обґрунтування своїх доводів (заперечень), колегія суддів, приходить до наступного:

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з виданими позивачу листками непрацездатності АВО № 661209 та АГМ № 188459 позивач мав приступити до роботи в робочі дні - 02 червня 2014 року та 16 червня 2014 року, проте на роботу не вийшов. У судовому засіданні позивач підтвердив факт своєї відсутності на робочому місці в зазначені дні, проте наполягав на їх поважності.

З'ясовуючи причини відсутності позивача на робочому місці 02 червня 2014 року та 16 червня 2014 року, з урахуванням його пояснень, колегія суддів виходить із загальних положень про докази, у тому числі про належність і допустимість засобів доказування, обов'язку доказування і подання доказів.

Позивач, посилаючись на поважність причин невиходу на роботу в зазначені дні через неможливість виїзду з міста Алчевськ Луганської області з повідомленням про це двох заступників Голови правління ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» ОСОБА_7 та ОСОБА_10, жодного доказу у розумінні статей 57, 58, 59 ЦПК України на підтвердження даної обставини не надав.

При цьому, його пояснення спростовуються іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. Так, допитана у ході розгляду справи в суді першої інстанції - 27 травня 2015 року в якості свідка ОСОБА_7 не повідомляла суд про відому їй обставину щодо поважності причин відсутності ОСОБА_5 на роботі 02 та 16 червня 2014 року, при цьому як свідчать додані листки непрацездатності, свідок ОСОБА_7 в цей період сама знаходилась на лікарняному (а.с. 164, 166).

Переписка між працівником ОСОБА_5 та ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» також не доводить поважні причини за наявність яких позивач не зміг приступити до виконання трудових обов′язків 02 та 16 червня 2014 року.

На підставі доказів, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, колегія суддів приходить до висновку, що факт відсутності ОСОБА_5 на роботі 02 червня 2014 року та 16 червня 2014 року без поважних причин є доведеним.

Твердження позивача про те, що його звільнення відбулося з порушенням правил, встановлених трудовим законодавством (про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень) є безпідставним, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести, що пояснення від працівника зажадав, але працівник їх відмовився надати.

Матеріалами справи підтверджується, що з 26 травня 2014 року та по день ухвалення судового рішення позивач особисто на підприємство не з′являється. На чисельні листи ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», які адресовані та отримані позивачем, щодо причин відсутності на роботі з 26 травня 2014 року та надання з цього приводу пояснень, останнім відповіді не надано (а.с. 36, 38, 42-43, 53, 55, 56).

Таким чином, відповідачем вжито належних заходів щодо відібрання письмових пояснень від працівника, а тому власником додержаний порядок застосування дисциплінарного стягнення до працівника ОСОБА_5, передбачений статтею 149 КЗпП України.

Доводи позивача про порушення відповідачем строків для застосування дисциплінарного стягнення не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, у відповідності до вимог статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

З матеріалів справи вбачається, що з часу вчинення проступку ОСОБА_5 - 16 червня 2014 року і до дня звільнення працівника наказом від 23 жовтня 2014 року не пройшло більше 6-шести місяців, а тому дисциплінарне стягнення до ОСОБА_5 застосовано власником з дотримання строків, визначених статтею 148 КЗпП України.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» звільнив ОСОБА_5 за прогул (п. 4 ст. 40 КЗпП України) відповідно до чинного трудового законодавства, а тому рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: