Категорія: 27 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Овсієнка А.А.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю: представника відповідача - ОСОБА_1,

представника позивача - Ліпкевича І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Дельта Банк", інтереси якого представляє Товариство з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Вердикт" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство "Дельта банк" (далі ПАТ "Дельта Банк") звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на квартиру, припинення права власності на квартиру ОСОБА_3, зобов'язання припинення права користування житловим приміщенням та виселення усіх мешканців, які проживають та зареєстровані у цій квартирі.

Позов мотивовано тим, що 22 січня 2008 року між АКІБ "Укрсиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсиббанк", та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 13,4 % річних, з кінцевим терміном повернення 20 січня 2023 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 22 січня 2007 року між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки. 08 грудня 2011 року ПАТ "Укрсиббанк" передало право вимоги ПАТ "Дельта Банк" в тому числі щодо даного кредитного договору. Станом на 19 березня 2013 року заборгованість відповідача по кредитному договору складає 77 622,85 доларів США, що еквівалентно 620 439,44 грн. У зв'язку з порушенням строків сплати кредиту та відсотків за користування ним, позивач має право на дострокове погашення всієї суми заборгованості, про що він повідомив відповідача. Відповідач не повернув заборгованість по кредиту.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2014 року позов в даній справі задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 22.01.2008 року № 0, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3, яка станом на 19.03.2013 року становить 620 439,44 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - на квартиру №50 загальною площею 59,9, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул.Винниченка,25 шляхом визнання за ПАТ "Дельта Банк" права власності на предмет іпотеки. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ "Дельта Банк" 3 670,40 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_3, не погоджуючись з даним рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати з ухваленням нового про відмову у позові.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених.

Представник позивача Ліпкевич І.В. вважає апеляційну скаргу безпідставною, просить її відхилити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувавши рішення суду, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру за ПАТ "Дельта Банк", суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків за кредитним договором, позивач мав право вимагати дострокового погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, який передбачений іпотечним договором та Законом України "Про іпотеку" - визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 січня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсиббанк", та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 60 000 доларів США з процентною ставкою 13,4% річних та з кінцевим терміном повернення до 20 січня 2023 року.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 січня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно умов якого передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, вартістю 410 356 грн., яка належить йому на праві власності.

08 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі і щодо кредитного договору від 11 квітня 2007 року, укладеного з відповідачем. Договір посвідчено нотаріусом.

Внаслідок невиконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе кредитних зобов'язань станом на 19 березня 2013 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 77 622,85 доларів США, що еквівалентно620 439,44 грн., з яких: тіло кредиту - 56 091,80 доларів США, відсотки - 21 531,05 доларів США.

28.02.2013 року на адресу ОСОБА_3 ТзОВ "Колекторська компанія "Вердикт" від імені ПАТ "Дельта Банк" направила повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання (а.с. 57). Крім того, даним листом боржника попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання даної вимоги у визначений термін.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ст.36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки тільки у випадку, якщо між сторонами є окремий договір про задоволення вимог кредитора у такий спосіб або в іпотечному договорі міститься застереження про передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як вбачається зі змісту договору іпотеки від 22.01.2008 року, укладеного між сторонами, в розділі 4 обумовлено право заставодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання відповідно до умов договору та Закону України "Про іпотеку".

В п.п. 4.4, 4.5 цього договору зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду здійснюється відповідно до чинного законодавства. Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України "Про іпотеку".

Розділом 5 передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

- передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України "Про іпотеку";

- отримання права продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі.

Тобто відповідно до положень договору іпотеки від 22.01.2008 року сторони передбачили право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності тільки у випадку укладення окремого договору.

Договір іпотеки за своїм змістом не містить застереження про передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання без укладення окремого договору.

Оскільки іпотекодержатель своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення зазначеного договору в позасудовому порядку не реалізував, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та в порушення ст.ст.213, 214 ЦПК України дійшов помилкового висновку, що договором іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

У зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Позивач не позбавлений можливості звернення до суду з позовом про захист порушених прав у спосіб, передбачений законом.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2014 року в даній справі скасувати з ухваленням нового рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", інтереси якого представляє Товариство з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Вердикт" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: