Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Маляренка А.В.,

Нагорняка В.А., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Черкаси від 03 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 19 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 010/02-2/834-07 і договори про внесення змін до цього договору №1 від 31 липня 2007 року та № 2 від 8 грудня 2008 року, за умовами яких банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію, в межах якої надав йому кредит на суму 341 000 доларів США на проведення ремонту нерухомого майна та на розвиток бізнесу, а позичальник зобов'язався до 18 липня 2013 року у порядку та на умовах, встановлених договорами, повернути кредит, сплатити проценти за користування ним у розмірі 11, 5% річних, комісію, а також штрафні санкції у розмірах і випадках, передбачених договором.

В забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_6 19 липня 2007 року було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 17 січня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 268 310, 53 доларів США, що згідно курсу НБУ становить у гривневому еквіваленті 2 144 606, 07 грн, із яких заборгованість за кредитом 135 854,40 доларів США, заборгованість за процентами 135 854, 40 доларів США та пеня на суму 132 456,13 доларів США, які позивач просив суд стягнути солідарно із боржника та його поручителя.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Черкаси від 03 червня 2014 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що 19 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_5 (як фізичною особою) було укладено кредитний договір № 010/02-2/834-07 і договори про внесення змін до цього договору №1 від 31 липня 2007 року та № 2 від 8 грудня 2008 року, за умовами яких банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію, в межах якої надав йому кредит на суму 341 000 доларів США на проведення ремонту нерухомого майна та на розвиток бізнесу, а позичальник зобов'язався до 18 липня 2013 року у порядку та на умовах, встановлених договорами, повернути кредит, сплатити проценти за користування ним у розмірі 11, 5 % річних, комісію, а також штрафні санкції у розмірах і випадках, передбачених договором.

В забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_6 19 липня 2007 року було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_5 заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог банку у суді першої інстанції (а. с. 36-39).

Відповідно до умов п. 1.9. кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором, та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідно вимоги.

У будь-який час після пред'явлення банком вимоги і до її фактичного виконання позичальником, банк має право відкликати свою вимогу. Таке відкликання вимоги здійснюється банком в письмовій формі. В разі такого відкликання банком вимоги, боргові зобов'язання підлягають виконанню позичальником у розмірі, порядку та строки, що визначені цим договором, якщо сторони не домовилися про інше.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, дотримання якого є передумовою для вимоги банку про повернення щомісячних прострочених платежів.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і п. 1.9 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 28 серпня 2009 року претензії (вимоги) боржнику та поручителю про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

За змістом ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

У зв'язку з невиконанням вимоги від 28 серпня 2009 року банк звернувся у листопаді 2009 року до суду із відповідними вимогами до боржника та його поручителя.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 жовтня 2013 року позов залишено без розгляду за заявою позивача (а. с. 58).

Повторно із позовом банк звернувся у лютому 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Згідно п. 4.1. договору поруки він втрачає дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання.

З огляду на наведені обставини та норми закону висновок судів про звернення банку із вимогами до боржника й поручителя із пропуском строків позовної давності є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень судами норм матеріального і процесуального права не вбачається, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Черкаси від 03 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Д.О. Остапчук