АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/6123/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Зарицька Ю.Л.
справа №758/2040/13-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Рубан С.М.

при секретарях Прохоровій В.С., Задорожному А.Г.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3, на рішення Подільського районного суду м.Києва від 18 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми, відшкодування моральної шкоди, зобов"язання не чинити перешкод у користуванні квартирою,-

УСТАНОВИЛА:

В лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, розмір вимог за яким неодноразово збільшував, про стягнення з ОСОБА_4 34500 грн. як орендну плату за квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн.; зобов»язання не чинити перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 липня 2012 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори сторонам видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині позивачу та відповідачу.

На початку січня 2013 року позивач дізнався, що з 06 грудня 2011 року квартиру винаймає незнайомий йому чоловік за ціною 3000 грн. на місяць.

Позивач вважає, що відповідач, не повідомивши його про здачу квартири в оренду, порушила його права як власника 1/2 частини квартири. Окрім того, зазначає, що 09 квітня 2012 року сторонами складено нотаріально посвідчені заяви, у яких сторони дали взаємну згоду, зокрема, на укладення договору оренди із наступним розподілом коштів порівну.

Таким чином, за розрахунками позивача за період з 06 грудня 2011 року по 20 листопада 2013 року, з урахуванням належної йому частки, з відповідача підлягає стягненню 34500 грн. (1/2 частина орендної плати за 23 місяці).

Моральну шкоду обґрунтовує порушенням зобов»язання.

Також зазначає, що відповідач змінила замки у вхідних дверях, чим створила перешкоди доступу до квартири.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити, а саме стягнути з ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 34500 грн.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для розподілу отриманої орендної плати. Також вважає безпідставними висновки суду про те, що у позивача не виникло прав на квартиру внаслідок відсутності державної реєстрації права власності.

Окрім того, посилається на те, що відповідачем визнано, що квартиру продовжують орендувати ті самі особи, які орендували її у спадкодавця. Цим зазначає, що до спадкоємців перейшли права спадкодавця.

Посилається на порушення норм процесуального права. Такими зазначає, що суд не сприяв встановленню ціни оренди. Посилається на те, що суд не сприяв у повторному виклику свідка або застосуванню до нього приводу. Окрім того, зазначає, що судом відмовлено у долучені до справи матеріалів Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві, які містять обставини, що мають значення для справи, зокрема факт здачі квартири в оренду та ціну оренди 3000 грн.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 16 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про стягнення з ОСОБА_4 частину отриманої орендної плати в сумі 34500 грн. за період з 01 грудня 2011 року по 01 грудня 2013 року; а також вирішено вселити позивача у квартиру; вирішено питання щодо судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 25 лютого 2015 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано в частині стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, представник позивача належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з»явившихся осіб, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо стягнення орендної плати, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт укладення договору оренди спірної квартири із встановленою платою у розмірі 3000 грн. щомісячно.

Судом також зазначено, що адресовані один одному заяви від 09 квітня 2012 року не містять істотних умов щодо того, з якого часу мав провадитись розподіл коштів за здачу квартири в оренду. Заяви не є правочинами та не містять істотних умов в розумінні ст.203 ЦК України.

Відмовляючи в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги є недоведеними.

Судом першої інстанції установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом є діти померлого позивач та відповідач.

Судом також установлено, що нотаріально посвідченою заявою від 09 квітня 2012 року відповідач підтвердила свою згоду прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька разом із позивачем, в рівних частках кожен. Цією ж заявою відповідач надає згоду на продаж квартири, яка є спадковим майном із наступним розподілом коштів 50/50, та не заперечувала проти укладення договору оренди із наступним розподілом коштів порівну.

Така ж нотаріально посвідчена заява 09 квітня 2012 року складена позивачем.

10 липня 2012 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори сторонам видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині кожному.

Вказане Свідоцтво зареєстровано позивачем у встановленому законом порядку в квітні 2013 року.

Згідно із частинами першою, другою ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб.

За договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов»язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (частина 1 ст. 810 ЦК України).

За правилами частини 1 ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Розмір плати за користування житлом відповідно до вимог частини 1 ст.820 ЦК України встановлюється у договорі найму житла.

Звертаючись з вимогами до суду, позивач просив стягнути кошти в сумі 34500 грн. на відшкодування збитків, обґрунтовуючи свої вимоги ст.ст. 22, 526, 527, 610, 611, 623, 1166 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, які відшкодування збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні зобов»язання; наявність збитків; причинний зв»язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина боржника.

Обов»язок доведення наявності і обґрунтованості розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати дохід.

Окрім того, за змістом частини четвертої ст.623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

З огляду на зазначені норми законодавства, позивачем не доведено факту наявності упущеної вигоди та обґрунтування розміру в розумінні вказаних вимог закону.

Посилання позивача на факт порушення зобов»язання, яке встановлюється нотаріально засвідченою заявою №1261 від 09 квітня 2012 року, є помилковим, оскільки ця заява не є зобов»язанням відповідно до правил ст.509 ЦК України, а свідчить лише про згоду на укладення договору оренди із наступним розподілом коштів порівну.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в частині недоведеності моральної шкоди не спростовують та посилань не неправильність рішення суду в цій частині не містять.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду в частині стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 18 грудня 2013 року в частині стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

С.М.Рубан