Справа № 209/6793/14-ц
Провадження № 2/209/470/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбара Г.А.

при секретарі Вітязь Х.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на боці позивача - ОСОБА_5, треті особи: Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на 1/2 частку спільного майна чоловіка та жінки, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, та визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: встановити факт її спільного проживання із ОСОБА_5, як чоловіка та жінки без шлюбу з квітня 1993 року до дня реєстрації шлюбу 15 листопада 1996 року; визнати квартиру за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпробудівська, буд. 3«а», кв. 27, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5, спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5, набутою в період фактичних шлюбних відносин; визнати за нею, як за співвласником, право власності на 1/2 частку цієї квартири, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м., що стане підставою для реєстрації за нею права власності на зазначену частку квартири в органах державної реєстрації; визнати за нею, як за спадкоємцем першої черги за законом після померлого 10 квітня 2014 року ОСОБА_5, право власності на 1/6 частку вказаної квартири, що стане підставою для реєстрації за нею права власності на вказану частку квартири в органах державної реєстрації.

На обґрунтування позову зазначає, що 10 квітня 2014 року помер її чоловік ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1996 року. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на належну йому, на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 1996 року, квартиру по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську, яка складається із двох суміжних кімнат, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м. Право власності на імя чоловіка на зазначену квартиру 29 жовтня 1996 року було зареєстроване в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» в книзі 133 за реєстраційним номером 21753. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є вона, позивач, їх з померлим син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син чоловіка від попереднього шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Вона, позивач, та відповідач ОСОБА_3 протягом шести місяців після смерті спадкодавця звернулися до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, також із заявою про прийняття спадщини після померлого батька буде звертатися і син ОСОБА_5, який на теперішній час досяг повноліття і є потенційним спадкоємцем першої черги за законом. Вона, позивач, до того ж звернулася із заявою, як дружина спадкодавця та співвласниця нерухомого майна, до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, заявивши свої права на 1/2 частку квартири, як на спільне сумісне майно, придбане із померлим до 01 січня 2004 року. В нотаріальній конторі повідомили, що спадщину після смерті ОСОБА_5 також бажає прийняти відповідач ОСОБА_4, яка подала заяву про прийняття спадщини, але невідомо в якості спадкоємця якої черги. Постановою державного нотаріуса ОСОБА_6 від 07 листопада 2014 року їй, позивачу, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та визначення часток у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру, і рекомендовано звернутися до суду. Вважає, що вона має право на визнання за собою права власності на 1/2 частку спірної квартири, яка була придбана нею та чоловіком за їх спільні кошти, і вона своєю працею та заробленими трудовими коштами, вкладеними в спільний сімейний бюджет, при покупці нерухомого майна набула право власності на частку квартири по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську. З ОСОБА_5 вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з квітня 1993 року, вони мешкали у одній кімнаті квартири, розташованій АДРЕСА_1, частина якої залишилася у її користуванні після поділу житла при розірванні шлюбу із її першим чоловіком у 1989 році. Окремого житла вони із ОСОБА_5 не мали, і з самого початку спільного проживання вони вирішили придбати для себе окрему квартиру, для чого накопичували грошові кошти, працюючі і маючі намір витратити зароблені кошти та особисті заощадження на придбання житла. На час придбання квартири в них була повноцінна сімя, в якій виховувалися двоє її дітей від першого шлюбу, та спільна дитина ОСОБА_5, який народився 28 липня 1996 року. Вони із чоловіком ОСОБА_5 мали спільний бюджет, вели спільне господарство, обоє працювали, подали до Дніпровського РАЦС м. Дніпродзержинська заяву про реєстрацію шлюбу та місяць очікували дня реєстрації їх шлюбу. 29 жовтня 1996 року за їх спільні із чоловіком кошти вони придбали квартиру, розташовану по вул. Дніпробудівській, буд. 3«а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську. Договір купівлі-продажу квартири був оформлений на імя чоловіка, так як вона не приділяла значення формальній стороні оформлення договору, бо між ними існували довірливі відносини. За придбану квартиру вони сплатили продавцям нерухомого майна 5391 грн. із їх спільних коштів, які складалися із її особистих коштів та особистих коштів ОСОБА_5 Через два тижні після придбання квартири, 15 листопада 1996 року вони зареєстрували шлюб та вселилися у придбану квартиру за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпробудівська, буд. 3 «а», кв. 27. Чоловік разом із малолітнім сином ОСОБА_7 одразу ж зареєструвалися у житловому приміщенні, в якому син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований до теперішнього часу. Вона, позивач, залишилася бути зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_5, так як не могла втратити право на проживання у квартирі, яку отримала із першим чоловіком. За життя між нею та чоловіком ОСОБА_5 ніколи не виникало питань з приводу розірвання шлюбу і до моменту смерті чоловіка вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Не виникало між ними питань і з приводу поділу майна подружжя та визнання права власності на спірну квартиру, яку вони придбали за спільні кошти та за особисті кошти кожного з них, і по законодавству, яке діяло на момент придбання квартири, вони з чоловіком стали співвласниками нерухомого майна, яке належало їм на праві спільної сумісної власності, й кожен з них при покупці квартири набув право власності на 1/2 частку нерухомого майна. А тому після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді належної померлому 1/2 частки квартири по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а». кв. 27, яка має бути поділена між спадкоємцями першої черги, а саме між нею, позивачем, та синами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частках, і кожен має право спадкувати 1/6 частку квартири в порядку спадкування за законом, з урахуванням відсутності інших спадкоємців першої черги за законом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, її інтереси представляє ОСОБА_2, згідно довіреності.

Третя особа на боці позивача - ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, до судового розгляду справи від нього надійшла заява про підтримання позову ОСОБА_8 та його задоволення.

Представники третіх осіб: Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання не зявилися, до судового розгляду справи від начальника реєстраційної служби ОСОБА_9 та від завідувача Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, рішення у справі можливо постановити у судовому засіданні без участі третіх осіб..

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позов ОСОБА_1 по суті та за обставинами справи, та суду пояснила, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах з квітня 1993 року, в неї була кімната в квартирі по вул. Енергетиків, 18-30 в м. Дніпродзержинську, де вона раніше проживала із першим чоловіком. В цій же квартирі був зареєстрований і попередній чоловік позивача ОСОБА_10. Позивач із ОСОБА_5 бажали придбати своє власне житло, так як у ОСОБА_1 було двоє дітей від першого шлюбу, і вони всі разом із ОСОБА_5 проживали в одній кімнаті зазначеної вище квартири, а 28 липня 1996 року у позивача та ОСОБА_5 народився спільний син ОСОБА_7. Позивач та ОСОБА_5 мали спільний бюджет, вели спільне господарство, обоє працювали, і 29 жовтня 1996 року вони разом купили квартиру, розташовану по вул. Дніпробудівській, 3 «а» - 27 в м. Дніпродзержинську за спільні кошти, кожний із них вклав для придбання квартири по 2700 грн. У позивача були вклади в Ощадбанку, вона також працювала та отримувала заробітну плату, за ці доходи і придбали квартиру. Коли оформлявся договір купівлі-продажу квартири, позивач знаходилася вдома, бо здійснювала догляд за новонародженим сином. Перед цим вони разом неодноразово оглядали квартиру, разом передавали продавцю кошти за квартиру до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, і одразу після покупки квартири, вселилися до неї. Після придбання квартири в ній були зареєстровані ОСОБА_5К та новонароджений ОСОБА_5, а позивач залишилася бути зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_6. 10 квітня 2014 року чоловік позивача ОСОБА_5 помер, на момент смерті чоловіка ОСОБА_1 перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, хоча була зареєстрована у квартирі, розташованій АДРЕСА_1, частина якої належала їй внаслідок поділу майна між нею та її першим чоловіком, і її реєстрація у цій квартирі була необхідною для збереження права на проживання у цій квартирі. Пізніше вона та її перший чоловік прийняли рішення, що ця квартира залишиться двом їх дітям. В квартирі по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську чоловік позивача ОСОБА_5 був зареєстрований до дня своєї смерті. Після смерті ОСОБА_5 позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка та із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку квартири, як співвласнику нерухомого майна. Із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 до нотаріальної контори також звернулися відповідач ОСОБА_3, який є сином чоловіка від першого шлюбу, та відповідач ОСОБА_4, яка не є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 Також представник позивача пояснила, що 28 січня 2015 року син позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, подав до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після свого померлого батька ОСОБА_5 та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Вважає, що квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську є спільною власністю позивача та її чоловіка ОСОБА_5, так як була придбана за особисті кошти кожного із них та їх спільні кошти, і відповідно позивачу належить 1/2 частка цієї квартири, а також їй належить 1/6 частка зазначеної квартири, як спадкоємцю першої черги за законом після померлого чоловіка ОСОБА_5 Просить задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав частково, не згодний, що квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3«а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську належала на праві спільної власності позивачу та його батькові ОСОБА_5, вважає, що батько був єдиним власником квартири. Пояснив суду, що на момент придбання квартири батько та ОСОБА_1 розійшлися і спільно не проживали, батько позичав гроші на покупку квартири, і купив квартиру за гроші, що були отримані ним від продажу автомобіля та за позичені кошти. Він із батьком не дуже добре спілкувався. Батька він не бачив півтора роки до дня його смерті. Коли його повідомили про хворобу батька, він приїхав до нього в квартиру по вул. Дніпробудівській, 3 «а», кв. 27, а ОСОБА_4 сказала, що батько помер і його вже поховали. У 1996 році йому, відповідачу ОСОБА_3, було 8 років, а приблизно три місяці тому назад його хрещений батько, назвати прізвище якого він не може, розповів, звідкіля взялася квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27, а до цього йому не було відомо, як батько купив квартиру. Раніше з 2003 року по 2011 рік він часто бачився із батьком, але в спірній квартирі не був жодного разу. Перший раз потрапив до квартири після смерті батька ОСОБА_5 В квартирі також проживала донька ОСОБА_4. Йому, відповідачу, не було відомо, що батько перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1, але знав, що в нього є звідний брат ОСОБА_5, про якого йому розповідав батько. Також йому, відповідачу, відомо, що до дня смерті батько працював на хлібзаводі, знайомі розповідали, що батькові на лікування збирали гроші. Вважає, що ОСОБА_1 не є співвласником квартири по вул. Дніпробудівській, 3 «а», кв.27, бо батько сам купив цю квартиру. Не заперечує, що позивач та брат ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги після смерті батька, але вважає, що спадщина повинна належати йому, братові ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Також зі слів ОСОБА_4 йому відомо, що вони разом із батьком прожили 13 років, і що вона доглядала за батьком.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила суду, що вона з 2001 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_8 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську, як цивільна дружина ОСОБА_5 Разом з ними проживала її донька ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9. Вона проживає у цій квартирі до теперішнього часу і в неї знаходяться всі оригінали документів на квартиру, які залишилися після смерті ОСОБА_5 Вона вела із ОСОБА_5 спільне господарство, разом проживала у вищевказаній квартирі. До 2001 року в цій квартирі проживали квартиранти, а ОСОБА_5 з 2000 року проживав в належній їй двокімнатній квартирі АДРЕСА_2, де також проживала і її донька. В цій же квартирі, яка поділена, проживав брат її першого чоловіка. ОСОБА_5 казав, що розійшовся з ОСОБА_1 і запропонував вселитися в його квартиру по вул. Дніпробудівській, 3 «а», кв. 27. Вони вселилися до його квартири, відремонтували її та жили в ній, також робили ремонт і в її квартирі. Їй було відомо, що ОСОБА_5 перебуває у офіційно зареєстрованому шлюбі, що є неповнолітній син, який зареєстрований у спірній квартирі, та є син від першого шлюбу. Вони продали будинок померлої матері ОСОБА_5, яка проживала у Винницькій області. У 2013 році ОСОБА_5 захворів, і отримані від продажу будинку гроші були витрачені на лікування ОСОБА_5 Також завод, на якому працював ОСОБА_5, допомагав матеріально, і взагалі на лікування ОСОБА_5 було витрачено багато грошей. Із заводу ОСОБА_5 не звільняли, він був на лікарняному і лікувався шість місяців, а потім почав оформлювати пенсію. Вона була з ним до кінця, допомагала йому. ОСОБА_1 та її син знали про хворобу ОСОБА_5, але не провідували його і не допомагали. ОСОБА_5 потрапив до лікарні, а через 2 дня помер. Після смерті ОСОБА_5 позивач зателефонувала і сказала, що допоможе із похованням, але ніякої допомоги не надала. Вона - ОСОБА_4, самостійно займалася похованням ОСОБА_5 за ті гроші, що в них були, позивач була присутньою на похоронах. Вона - ОСОБА_4, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5, як цивільна дружина, так як вона проживала з ним і доглядала за ним. ОСОБА_5 хотів розірвати шлюб із ОСОБА_1, але не встиг. Вона була знайома із ОСОБА_5 з 2000 року, і з того часу стала проживати з ним, з його слів, їй було відомо, що він сам придбав квартиру по вул. Дніпробудівській, 3 «а», кв. 27. Визнає, що діти померлого ОСОБА_5 є його спадкоємцями першої черги, а позивача ОСОБА_1 вона не визнає як спадкоємця, не згодна з позовом, бо вона доглядала за ОСОБА_5 до самої смерті.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що у 1995-1996 роках вона працювала в Дніпродзержинському університеті разом із донькою ОСОБА_13, яка була власником квартири, і донька ОСОБА_13 повідомила про те, що вони будуть продавати квартиру та забирати маму до себе. В той же день вона, свідок, повідомила позивача ОСОБА_1 про продаж квартири. Це відбулося у магазині, де працювала ОСОБА_1, там же в магазині знаходився її чоловік ОСОБА_5, і їм обом вона розповіла про продаж квартири, так як знала, що вони хочуть придбати квартиру на пос. Дніпробуд. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 захотіли подивитися на квартиру та поговорити із її власницею. На другий день вона, свідок, привела ОСОБА_13 в магазин, де працювала ОСОБА_1, де вони і познайомилися. Всі разом вони пішли дивитися квартиру, потім вона, свідок, дізналася від доньки ОСОБА_13, що вони домовилися про укладення договору купівлі-продажу квартири. Донька ОСОБА_13 та ОСОБА_5 попросили її, свідка, бути присутньою при передачі грошей за квартиру та укладення договору для страховки, оскільки вона знала обидві сторони, і що вони один одного не обдурять. Коли збиралися їхати до нотаріальної контори, ОСОБА_5 на своєму автомобілі заїхав за нею і забрав її, свідка, та ОСОБА_13 і вони всі разом підїхали до підїзду будинку, де жили ОСОБА_1 та ОСОБА_5, вийшла ОСОБА_1, сіла в машину. Вона, свідок, зрозуміла, що ОСОБА_1 винесла гроші за квартиру, і потім передала обумовлену суму ОСОБА_13, а потім вони вже з грошима поїхали до нотаріуса, який знаходився біля Заводської площі ДМК, у приміщення БТІ. Вона, свідок, була знайома із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ще до купівлі квартири, до цього вони жили разом 2-3 роки, жили однією сімєю, чи в шлюбі, чи ні, їй не відомо. Потім від ОСОБА_1 вона довідалася, що вони уклали шлюб після купівлі квартири. Їй відомо, що квартира куплялася ОСОБА_1 та ОСОБА_5, обома, для потреб їх сімї. Вони їздила на автомобілі Жигулі, синього кольору, яким керував ОСОБА_5. Також їй відомо, що до придбання квартири вони разом їздили на Західну Україну до батьків ОСОБА_7. Після реєстрації шлюбу вони також продовжували жити однією сімєю, потім через декілька років вона, свідок, довідалася, що ОСОБА_5 став підтримувати близькі стосунки із ОСОБА_4, хоча ще проживав разом із позивачем. Вона, свідок, розмовляла ОСОБА_4, дорікала, що вона руйнують сімю ОСОБА_1 та Кості. Після ОСОБА_4 у ОСОБА_5 була ще одна жінка, яка проживала на Лівому березі. Помер ОСОБА_5 у минулому році, до цього вона бачила його за кермом автомобіля. ОСОБА_5 до останнього часу працював водієм, казав, що хворіє, але подробиць вона не знає. Начебто ОСОБА_1 діставала для нього ліки.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що з ОСОБА_1 вона знайома з 1993 року, її, свідка, мати була завідуючою магазином, де ОСОБА_1 працювала продавцем, і вони спілкувалися. ОСОБА_1 жила із ОСОБА_5, і вона, свідок, думала, що вони живуть у шлюбі. Потім ОСОБА_1 завагітніла, і вони стали розмовляти про покупку квартири для своєї сімї. Зоя бралася за любу роботу. ОСОБА_1 народила сина передчасно, і восени 1996 року вони одразу святкували і народження дитини, і реєстрацію шлюбу, і покупку квартири. Після цього, ОСОБА_1 інколи скаржилася, що ОСОБА_5 зраджує їй, в 2005 році ОСОБА_1 звільнилася із магазину, а після цього вона, свідок, дізналася, що Костя із нею не проживає. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 разом купили квартиру, бо вони про це розмовляли при ній і разом збирали гроші для придбання квартири.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона з 1990 років мешкає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3, є сусідкою ОСОБА_1, знає її дуже давно. Після розірвання шлюбу із першим чоловіком ОСОБА_1 стала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_10 разом із ОСОБА_5, як чоловік та жінка, ОСОБА_5 дуже добре відносився до двох дітей ОСОБА_1 від першого шлюбу. Вони жили дружно, і їй, свідку, відомо, що вони шукали квартиру на пос. Дніпробуд, яку хотіли придбати для проживання своєї сімї. В 1996 році в них народився син ОСОБА_7, і після його народження вони разом, як сімя, купили квартиру по вул. Дніпробудівській в м. Дніпродзержинську, куди переїхали проживати. Потім вона, свідок, все рідше бачила ОСОБА_5, і сусіди розповіли, що він залишив ОСОБА_1, яка стала жити в квартирі по вул. Енергетиків, а ОСОБА_5 став проживати в квартирі по вул. Дніпробудівській. Вона знала, що ОСОБА_5 працював на хлібзаводі, з ким він проживав останній час їй невідомо, але знає, що він продовжував підтримувати стосунки із ОСОБА_1.

Вислухавши представника позивача, відповідачів, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебували у фактичних шлюбних відносинах з серпня 1993 року до дня реєстрації шлюбу, тобто до 15 листопада 1996 року, від яких 28 липня 1998 року в них народився син ОСОБА_5.

На момент фактичного створення сімї позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували, шлюб між позивачем та її першим чоловіком ОСОБА_16 був розірваний 07 серпня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом РАГС виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська, а шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_17 був розірваний на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 квітня 1994 року, в якому зазначено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини і не ведуть спільне господарство із серпня 1993 року .

Факт спільного проживання позивача та ОСОБА_5 однією сімєю з 1993 року підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

29 жовтня 1996 року між ОСОБА_13, як продавцем, та ОСОБА_5, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_18Є, зареєстрований в реєстрі за № 1170, а також право власності на зазначену квартиру на імя ОСОБА_5, згідно діючого на той час законодавства, було зареєстроване Дніпродзержинським БТІ, про що внесений запис в реєстрову книгу № 133, за реєстрованим номером 21753.

Судом достовірно встановлено, що на момент придбання квартири позивач та ОСОБА_5 проживали однією сімєю, подали до Дніпровського РАГС м. Дніпродзержинська заяву про реєстрацію шлюбу, виховували новонародженого сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, що свідчить про факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах з серпня 1993 року до 15 листопада 1996 року.

Також на підставі наданих позивачем доказів та пояснень свідків суд встановив, що квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за їх спільні кошти, які кожний із них вклав у придбання нерухомого майна для потреб їх сімї. Вони обидва працювали, отримували заробітну плату, ОСОБА_1 на момент придбання квартири з 1990 року працювала в Комерційно-торгово-виробничому центрі «Продтовари» спочатку вантажником, а з 1991 року продавцем магазину №81, і крім цього, вона мала заощадження, що підтверджується ощадною книжкою Ощадбанку на імя ОСОБА_1

Крім зазначених доказів, факт придбання квартири по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську за спільні та особисті кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період їх фактичних шлюбних відносин підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які пояснили суду, що їм достовірно відомо, що зазначена квартира придбавалася за рахунок особистих коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та їх спільних зароблених коштів для проживання їх сімї, а свідок ОСОБА_12 також підтвердила, що саме вона запропонувала ОСОБА_1 придбати цю квартиру і сприяла укладенню договору купівлі-продажу, була особисто присутньою при передачі грошей ОСОБА_1 продавцю квартири ОСОБА_13 та при укладенні і нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири.

Також суд приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_12 в тій частині, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири у володінні ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебував автомобіль Жигулі, яким керував особисто ОСОБА_5, і на якому він відвозив свідка та продавця квартири до нотаріуса. А тому заперечення відповідача ОСОБА_3 проти позову в частині того, що його батько купив квартиру за кошти, отримані від продажу автомобіля, не можуть бути прийняті судом до уваги. При цьому суд враховує, що на момент придбання квартири відповідачу виповнилося 8 років, про придбання квартири, начебто, тільки за рахунок коштів ОСОБА_5, йому повідомив три місяці тому назад його хрещений батько, прізвище якого відповідач назвати не зміг. А тому зазначені відповідачем ОСОБА_3 обставини щодо придбання квартири за рахунок коштів тільки його батька не підтверджується жодними доказами.

Що стосується пояснень відповідача ОСОБА_4, то вона також вказувала і не надала суду доказів на підтвердження придбання квартири по вул. Дніпробудівській, буд. 3«а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську тільки за рахунок коштів ОСОБА_5, пояснивши, що ці обставини їй відомі тільки зі слів ОСОБА_5.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську була придбана за рахунок особистих заощаджень ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та їх спільних коштів, отриманих в результаті їх спільної праці під час фактичних шлюбних відносин, і тому кожний із них набув право власності на рівну з іншим частку квартири.

Так, згідно із частиною першою статті 17 закону України «Про власність», який був чинним на час придбання квартири, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними

Частиною другою статті 112 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Приймаючи до уваги, що будь-яка письмова угода між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 щодо розміру часток у праві спільної власності на квартиру не укладалася, суд вважає, що позивач має право на 1/2 частку зазначеної квартири, як такої, що була придбана внаслідок спільної праці її та ОСОБА_5

10 квітня 2014 року чоловік позивача ОСОБА_5 помер.

Зважаючи на те, що суд встановив, що квартира по вул. Дніпробудівській, буд. 3«а», кв. 27 в м. Дніпродзержинську належала ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної власності, і кожен із них був власником 1/2 частки квартири, то після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки зазначеної квартири.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Суд встановив, що спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_5 є його дружина позивач ОСОБА_1, яка перебувала із спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі на момент його смерті, та його діти: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, і син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Всі спадкоємці першої черги своєчасно звернулися до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 та про отримання свідоцтва про право на спадщину на свою частку.

Також до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 звернулася відповідач ОСОБА_4, яка претендує на спадщину, як жінка, що перебувала із спадкодавцем на момент його смерті у фактичних шлюбних відносинах, яка доглядала його, а отже, на її думку, має право на спадкування після померлого ОСОБА_5, як спадкоємець четвертої черги за законом.

Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово і кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.

В звязку з тим, що після смерті ОСОБА_5 є спадкоємці першої черги за законом, які не усунуті від права на спадкування, які своєчасно прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, суд вважає, що ОСОБА_4 не має права на спадщину після померлого ОСОБА_5, як спадкоємець четвертої черги. А тому спадщина, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, повинна бути поділена між спадкоємцями першої черги, тобто між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у рівних частках, а саме по 1/6 частині квартири кожному, що відповідає вимогам ч.1 ст. 1267 ЦК України, згідно якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за позивачем повинно бути визнане право власності на 1/2 частку квартири по вул. Дніпробудівській, буд. 3 «а» кв. 27 в м. Дніпродзержинську, як за співвласником, а також повинно бути визнане право власності на 1/6 частку цієї ж квартири в порядку спадкування за законом, як за одним із спадкоємців першої черги.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 158, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на боці позивача - ОСОБА_5, треті особи: Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на 1/2 частку спільного майна чоловіка та жінки, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, та визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_12, з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, з серпня 1993 року до 15 листопада 1996 року.

Визнати квартиру, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5, спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_12, як за співвласником, право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27, що є підставою для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на зазначену частку квартири в органах державної реєстрації.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_12, як за спадкоємицею першої черги за законом після померлого 10 квітня 2014 року ОСОБА_5, право власності на 1/6 частку квартири, загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Дніпробудівська, будинок 3 «а», квартира 27, що є підставою для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на зазначену частку квартири в органах державної реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, 150,33 грн. сплаченого судового збору у справі.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, 150,33 грн. сплаченого судового збору у справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення (отримання) апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара