Справа № 487/3093/15-ц
Провадження № 2/487/1622/15
11.06.2015 м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.
при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» в особі Відділення №8 міста Миколаєва філії Південне регіональне відділення Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення депозиту, -
Позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутністю.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду предявленого позову був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що представник відповідача не зявився до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивачки про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Згідно статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», яке затверджено постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003р., банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно до ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї, на умовах та в порядку, встановлених договором.
Статтею 1060 ч.1 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу, або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строкового вкладу). Ця угода між банком та клієнтом є видом договірних зобовязань і тому за порушення зобовязання однією стороною вона повинна відповідати за нормами ЦК України.
Порушенням зобовязання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
За умовами договору вкладник ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2630.5.012090.012 у сумі 2210,91 євро (а.с.8) на строк з 15 липня 2014 року по 15 січня 2015 року в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі-заяві та Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків (пункт 1).
За час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 Договору, банк зобовязався нараховувати та виплачувати проценти за ставкою 11% річних.
Сторони узгодили право вкладника неодноразово поповнювати вклад за згодою банка; мінімальна сума кожного поповнення складає 100 євро (пункт 4 Договору).
На підставі п. 4 Договору, 16 липня 2014 року за квитанцією №47 позивач поповнив свій вклад на 150 євро. Загальна сума вкладу склала 2360,91 євро (а.с.9).
Після закінчення строку визначеного п. 1 Договору, вклад мав бути повернутий ОСОБА_1 в порядку, строки та на умовах, передбачених положенням п.5.2 Основних умов.
На виконання умов п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» позивачем 15.01.2015 року було подано відповідачу письмову заяву про повернення банківського вкладу (а.с.10).
Однак, незважаючи на дотримання позивачем обумовленого порядку звернення до банку з вимогою про повернення вкладу, сума депозиту повернута не була з посиланням на постанову Національного Банку України №160 від 03.03.2015 року, у звязку з чим вимоги позивача про стягнення суми депозиту у розмірі 2360,90 євро є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що даний спосіб захисту цивільних прав позивача, як добросовісного учасника цивільно-правових правовідносин, відповідає статті 1 Протоколу № 11 до Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод, якою регламентовано право на мирне володіння майном.
Щодо вимог про стягнення відсотків за депозитом, суд виходить з наступного.
Згідно п. 2 Договору, нарахування процентів банком здійснюється у порядку, визначеному п.4.1.3 Основних умов, яким передбачено, що нарахування процентів за вкладом проводиться від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладнику або списанню з вкладного рахунка, для вкладів, що розміщені в іноземній валюті за методом факт/360 (фактична кількість днів у місяці/360 днів у році). Нараховані Банком проценти зараховуються на рахунок для нарахування процентів за вкладом. Проценти нараховуються лише на суму вкладу, а нараховані проценти не збільшують суму вкладу.
На момент винесення даного рішення грошові кошти позивачу повернуті не були, отже фактичний термін розміщення депозиту триває.
Дане твердження узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року по справі 6-140цс13, згідно з якою за змістом ст. 526 ЦК України та ст. 1058 ЦК України, зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.
Позивачем, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, остаточно заявлено вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у період з 22 лютого 2015 року по 22 травня 2015 року включно із розрахунку 11% відсотків річних, які підлягають нарахуванню за умовами договору до дня, який передує поверненню коштів вкладнику.
З огляду на те, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти на банківський вклад (статті 1054, 1061 ЦК України) в іноземній валюті, оскільки такий процент є платою за користування грошима.
Таким чином, в межах предявлених ОСОБА_1 вимог, з відповідача на його користь підлягають стягненню відсотки за фактичний термін розміщення депозиту із розрахунку: (2360,91- сума депозиту)х(11%річних):(100%):(360 днів - кількість днів у році за умовами договору)х(128 днів - кількість днів прострочення зобовязання в межах предявлених позовних вимог) = 92,34 євро.
Крім того, відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правова природа процентів на банківський вклад (ст. 1061 ЦК України), які виплачує банк відповідно до умов договору за користування чужими грошовими коштами на суму вкладу, є відмінною від правової природи процентів, які нараховуються від простроченої суми та стягуються як фінансова санкція за порушення грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України), у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми зобовязання у розмірі 592,42 гривні (еквівалент 24,83 євро) згідно уточнених вимог та наданого розрахунку є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки це не є подвійним притягненням до юридичної відповідальності.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом № 15-93, «Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України», затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 р. № 200, «Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 р. № 520, та іншими документами.
Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобовязання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Попри зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет № 15-93).
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у сумі 592 гривень 00 копійок.
Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 192, 525, 526, 530, 533, 610-612, 625, 651, 1058, 1060, 1074 ЦК України, суд,-
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у сумі 592 гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.
СУДДІ: А.О. ТЕМНІКОВА