Провадження № 2/537/900/2015
Справа № 537/2654/15-ц
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2015 року суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №43 АТ «Банк «Фінанси та кредит», -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, яким просила суд ухвалити рішення про стягнення з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь 51 708, 49 доларів США, а саме: суми вкладу в розмірі 12 000 доларів США, пені в розмірі 39 600 доларів США, суми трьох відсотків річних в розмірі 108,49 доларів США.

Суддя, розглянувши матеріали позовної заяви встановила наступне, згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт, послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають з договору банківського вкладу та не є предметом регулювання Закону України « Про захист прав споживачів», а врегульовані параграфом 3 «Банківський вклад» глави 71 Цивільного кодексу України та Законом України « Про банки та банківську діяльність».

Зокрема, статтею 1058 Цивільного Кодексу України, на яку позивач посилається як на підставу позовних вимог, визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошву суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором.

Тобто банківський вклад не є ні роботою (діяльністю виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб), ні продажем товару (продукції) у розумінні положень, визначених Законом України «Про захист прав споживачів».

При позичанні коштів у вкладника, для їх розміщення в якості банківського вкладу, Банк не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки, сплачує проценти (дохід вкладника) за період їх використання. Кошти вкладу (депозиту) аж ніяк не можуть розглядатися як «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення», а договір про банківський вклад (депозит) не містить понять «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у сенсі положень ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з банківського вкладу, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» і положення цього Закону не застосовуються до відносин банківського вкладу. Відтак, Закон України «Про захист прав споживачів» може застосовуватися лише, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом.

Згідно із ч. 4 ст. 119 Цивільно-процесуального кодексу України, позовна заява повинна відповідати вимогам, встановленим законом.

Оскільки відносини банківського вкладу не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», позовна заява не відповідає вимогам ч.5 ст. 119 Цивільно-процесуального кодексу України, де передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Згідно вимог Закону України «Про судовий збір», встановлено нові ставки судового збору, згідно яких судовий збір за подання до суду позову майнового характеру належить сплачувати судовий збір в розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243 грн. 60 коп., та не більше трьох розмірів мінімальної заробітної плати - 3 654 грн.

В порушення вказаних вище вимог чинного законодавства в матеріалах справи відсутнє підтвердження сплати судового збору.

Частиною 1 ст. 121 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що суддя встановивши, що заява подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119, 120 Цивільно-процесуального кодексу України або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для виправлення вищезазначених недоліків.

Одночасно розяснює, якщо позивач у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 119 Цивільно-процесуального кодексу України, сплатить судовий збір у визначеному чинним законодавством розмірі, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись статтями 119, 121 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №43 АТ «Банк «Фінанси та кредит» - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення, зазначених в ухвалі суду недоліків протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : Д.О. Зоріна