Справа № 452/3844/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"09" червня 2015 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Топорович В.В.,

із участю: представника позивача-відповідача ОСОБА_1,

відповідача-позивача ОСОБА_2,

представника відповідача-позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, за зустрічними позовами ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права на проживання і користування житловим будинком та вселення, ОСОБА_2 до Самбірської міської ради Львівської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на будинок, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулася в суд із зазначеним позовом. У підтвердження своїх вимог позивач покликається на те, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.05.2012 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1. У даному будинку також зареєстрований ОСОБА_2, котрий з 2001 року фактично не проживає за місцем реєстрації, - вибув з вищевказаного житлового будинку в інше місце проживання. ОСОБА_5 просить у судовому порядку визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй житловим будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_2 шляхом зняття його з реєстраційного обліку.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав звернення ОСОБА_5 до суду та посилався на обставини, зазначені в позовній заяві уточнивши, що його довірителька звертається до місцевого суду в тому числі виходячи із захисту права власності; і у звязку з цим вважав зустрічний позов ОСОБА_2 безпідставним; переконаний, що останнім приховано від суду факт, що даний спір був предметом судового вирішення в іншій цивільній справі, де судовими рішеннями вже встановлено факти, які є підставою для відмови йому в позовних вимогах.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позову не визнали; ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічними позовами до ОСОБА_5 про визнання права на проживання і користування житловим будинком та вселення; та до Самбірської міської ради Львівської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на будинок; 05.05.14р. збільшив позовні вимоги та просив визнати його забудовником спірного будинку і визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки АДРЕСА_1. Вказав, що він та ОСОБА_5 являються спадкоємцями по закону в рівних частках спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та батька ОСОБА_9, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року; за час спільного подружнього життя, в 1975 році батьки побудували спірний житловий будинок АДРЕСА_1, однак будинок не був зданий в експлуатацію та не був зареєстрований в Самбірському БТІ; ОСОБА_2 пояснив, що виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області 19.04.2012 року прийняв рішення №182, яким за ОСОБА_5 визнано право власності на індивідуальний житловий будинок в АДРЕСА_1. Вказане рішення виконкому Самбірської міської ради грубо порушує права ОСОБА_2 як спадкоємця після смерті його батьків, оскільки спадщину він фактично прийняв, однак не оформив. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14.02.2012 року за ОСОБА_5 визнано право забудовника житлового будинку в АДРЕСА_1 за договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до пять включно, укладеним 07.03.1972 року відділом комунального господарства виконкому Самбірської міської ради та ОСОБА_10.

Представник відповідача Самбірської міської ради Львівської області ОСОБА_4 позову не визнав і пояснив, що його довірителем прийнято рішення у межах повноважень та у спосіб, визначений законом; за основне підставою для цього було рішення суду, яке набрало законної сили.

Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом підлягає задоволенню; у зустрічних позовах ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права на проживання і користування житловим будинком та вселення, ОСОБА_2 до Самбірської міської ради Львівської області, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на будинок слід відмовити за недоведеністю виходячи з наступного:

Із позовних вимог позивача-відповідача ОСОБА_5 убачається, що вона просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй житловим будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_2 шляхом зняття його з реєстраційного обліку, оскільки ОСОБА_2 фактично не проживає понад один рік і лише формально залишився зареєстрованим у АДРЕСА_1.

Зокрема, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.05.2012 року, виданого на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради Львівської області від 19.04.2012 року №182, будинок АДРЕСА_1 документально перебуває у власності ОСОБА_5.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Оскільки під час розгляду цивільної справи установлено, що відповідач-позивач ОСОБА_2 фактично не проживає понад один рік і лише формально залишився зареєстрованим у АДРЕСА_1, відтак, позов підставний і тому його слід задовольнити.

Зважаючи на те, що позивач-відповідач ОСОБА_5 звернулась до місцевого суду виходячи із захисту права власності, суд констатує, що згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного закону України позивач є субєктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає ОСОБА_5 як власнику право вимагати усунення порушення її права, хоча це порушення і не є поєднане з позбавленням володіння у спосіб, передбачений ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України на обєкт права власності житло житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 Львівської області (ст. 379 ЦК). А право власника житлового будинку визначені ст. 380 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Напроти-вагу наведеному із позовних вимог відповідача-позивача ОСОБА_2 убачається, що він просить визнати за ним право на проживання і користування житловим будинком в АДРЕСА_1 та вселити його у даний будинок; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19.04.2012 року №182, визнати недійсним Свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1; визнати його забудовником спірного будинку і визнати за ним право власності на ? частину цієї земельної ділянки.

Оскільки відповідач-позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не доводять жодними письмовими доказами, ані в своїх поясненнях під час судового розгляду справи про необхідність визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету від 19.04.2012 року №182, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на будинок в АДРЕСА_1 Львівської області; судом із позиції відповідача-позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 не зясовано, які реально ОСОБА_2 права порушені відповідачами і які конкретно несприятливі наслідки спричинило для нього це порушення; а також те, чи є метою предявлення зустрічного позову ОСОБА_2 захист (відновлення) його прав і законних інтересів і чи можливо при обраному ним способі захисту відновити (захистити) його права. Під час провадження в справі та під час судового розгляду відповідачем-позивачем ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_3 не зазначено доказів, які б підтверджували кожну обставину, наведену в заяві про збільшення позовних вимог від 15.05.2015 року.

У тому числі жодним чином відповідачем-позивачем не спростовано рішення місцевого Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2010 року та встановлених ним обставин, а також рішення апеляційного суду від 14.02.2012 року, - що стали підставою для реєстрації будинковолодіння за ОСОБА_5; ОСОБА_2 опускає, що ані він, ні сестра сторін ОСОБА_12 заяв про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини не подавали, не довели раніше судам факту прийняття такої, а відтак не довели свого права спадкування як спадкоємців за законом; ОСОБА_5 визнано єдиним спадкоємцем за законом, оскільки після смерті батька вона постійно проживала у спірному будинку, в установлені терміни подала заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом установлено відсутність у відповідача-позивача ОСОБА_2 субєктивного права, про захист якого ним подано власні зустрічні позови, тобто його позовні вимоги спрямовані на захист неіснуючого субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу.

За змістом ст. 19 Конституції України, ст. 14 ЦК України, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007р. №8 «Про незалежність судової влади» не допускається постановлення судових рішень, які зобовязують до вчинення дій, які не є обовязковими для відповідача за законом, а також рішень, які передбачають втручання в компетенцію відповідача.

З огляду на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість предявлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою.

Судові витрати по цивільній справі підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_5 задовольнити, у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити за недоведеністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, - таким, що втратив право на користування житловим приміщенням АДРЕСА_1.

Зобовязати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_5 житловим будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_2 шляхом зняття його з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 614,7грн. сплачених судових витрат (а. с. 1, 50).

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави 128,9грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня його проголошення.

Даний примірник рішення виготовлений в нарадчій кімнаті та має силу оригіналу.

Суддя І.С. Казан.