Номер провадження 2/754/2970/15
Справа №754/1555/15-ц
14 липня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Журавської О.В.
за участю секретаря Лісовської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданнi в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» про зобов'язання вчинити певні дії і відшкодування моральної шкоди, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання вчинити певні дії і відшкодування моральної шкоди.
Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.10.2014 р. було ухвалено стягнути з ДВНЗ «Українська академія бізнесу та підприємництва» на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в порядку ст. 236 КЗпП України за період з 01.06.2012 р. по 16.10.2014 р. в розмірі 156 351,24 грн. На підставі вказаного судового рішення Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2/2608/660/12. За вказаним виконавчим листом та згідно Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» ухвала Апеляційного суду м. Києва від 16.10.2014р. про стягнення коштів була виконана Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві - проведене безспірне списання коштів з рахунку ДВНЗ «Київський університет управління та підприємництва» у сумі 156 351,24 грн. на мою користь. Згідно інформації УПФУ в Деснянському районі м. Києва до теперішнього часу сплачені суми не відображені в моїй персональній обліковій картці і період з червня 2012 року по жовтень 2014 року не увійшов до мого страхового стажу для обчислення пенсії, оскільки не підтверджений щомісячними страховими внесками. З урахуванням викладеного вбачається, що відповідач, сплативши за рішенням суду заробітну плату за час вимушеного прогулу позивача, всупереч положень вищезазначеного Закону, не подав у встановленому Законом порядку дані про застраховану особу до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України, що призвело до незаконного зменшення страхового стажу позивача і неможливості його підтвердження записами у трудовій книжці, як це було до 01.01.2004 р. В результаті незаконних дій відповідача, позивачу, була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач втратив нормальні життєві зв'язки що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А саме, врегулювання трудових та фінансових відносин з відповідачем шляхом звернення до різних офіційних інстанцій та до суду з відповідними позовами про захист своїх прав. Зазначені моральні страждання призвели до втрати душевного спокою і негативно відобразились на його здоров'ї. Тому, враховуючи викладені обставини, характер правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань позивача, відповідач повинен відшкодувати позивачу, моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 гривень. З огляду на вищевикладене ОСОБА_1 просить зобов'язати відповідача подати до органу доходів і зборів звітність - Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (форма № Д4) та Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ) стосовно себе щомісячно за період виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 01.06.2012р. по 16.10.2014р., а також зобов'язати відповідача сплатити єдиний соціальний внесок в розмірі 9537,43 грн. (6,1% суми нарахованої заробітної плати) стосовно мене за період з 01.06.2012р. по 16.10.2014р. та стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.
В судове засідання позивача не з'явився, надав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
В судові засідання відповідач не з'являвся, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомляв.
Враховуючи інтереси позивача, тривалий час розгляду справи суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.10.2014 р. було ухвалено стягнути з ДВНЗ «Українська академія бізнесу та підприємництва» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в порядку ст. 236 КЗпП України за період з 01.06.2012 р. по 16.10.2014 р. в розмірі 156 351,24 грн. На підставі вказаного судового рішення Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2/2608/660/12. За вказаним виконавчим листом та згідно Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» ухвала Апеляційного суду м. Києва від 16.10.2014 р. про стягнення коштів була виконана Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві - проведене безспірне списання коштів з рахунку ДВНЗ «Київський університет управління та підприємництва» у сумі 156 351,24 грн. на користь позивача. Згідно інформації УПФУ в Деснянському районі м. Києва до теперішнього часу сплачені суми не відображені в персональній обліковій картці і період з червня 2012 року по жовтень 2014 року не увійшов до страхового стажу позивача для обчислення пенсії, оскільки не підтверджений щомісячними страховими внесками.
Частиною 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувану».
Державний вищий навчальний заклад «Київський університет управління та підприємництва» є податковим агентом, який згідно ст. 18 Податкового кодексу України прирівнюється до платників податків і виконує обов'язки, встановленні цим Кодексом. Зокрема, згідно ст.16 Кодексу платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно ст. 113 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Держава створює умови для функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат та їх пенсійних активів, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках.
У відповідності до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: «застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування»; «страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону».
Таким чином, ОСОБА_1 є застрахованою особою, але не є платником єдиного внеску.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що для осіб, яким у відповідності до рішення суду нараховано середній заробіток за вимушений прогул, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення середньої заробітної плати за вимушений прогул, на кількість місяців, за які вона нарахована.
У відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: «Облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також персоніфікований облік коштів накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюються в порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством.
Згідно з ч .2 ст. 20 зазначеного Закону обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Отже, органи Пенсійного фонду України ведуть облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходження страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб, здійснюють облік коштів Накопичувального фонду на накопичувальних пенсійних рахунках.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» персональна облікова картка застрахованої особи містить, окрім інших даних, розмір страхового внеску до Пенсійного фонду за відповідний місяць, суми страхового внеску до Пенсійного фонду за відповідний місяць, суму заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць та страховий стаж. А страховий стаж, згідно зі ст. 24 Закону обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, та обчислюється в місяцях.
З урахуванням викладеного вбачається, що відповідач, сплативши за рішенням суду середню заробітну плату за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі (час вимушеного прогулу) позивача, всупереч положень вищезазначеного Закону, не подав у встановленому Законом порядку дані про застраховану особу до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України, що призвело до незаконного зменшення страхового стажу позивача і неможливості його підтвердження записами у трудовій книжці, як це було до 01.01.2004 р.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для платників, які працюють на посадах, робота на яких зараховується до стажу, що дає право на одержання пенсії відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" встановлюється єдиний соціальний внесок у розмірі 6,1% суми нарахованої заробітної плати.
Отже виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача подати до органу доходів і зборів звітність - Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (форма № Д4) та Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ) стосовно себе щомісячно за період виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 01.06.2012р. по 16.10.2014р., та зобов'язання відповідача сплатити єдиний соціальний внесок в розмірі 9 537,43 грн. (6,1% суми нарахованої заробітної плати) стосовно ОСОБА_1 за період з 01.06.2012 року по 16.10.2014 року, підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди, судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Доводи про спричинення моральної шкоди позивач пов'язує з душевними та моральними стражданнями, яких він зазнав у зв'язку з протиправними діями відповідача, обмеженні у реалізації своїх уподобань і бажань, порушенні нормальних життєвих зв'язків, спричинених зазначеною подією.
Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Також положення ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що при визначенні розміру морального відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Відповідно до положень п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Суд враховуючи вищенаведене та керуючись роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5), не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки суду не було надано доказів в підтвердження понесених ним моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних відповідачем.
Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судових витрат, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави, підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 61, 88, 208, 212-215, 224-227 ЦПК України, ст.ст. 4, 6, 7, 8, 113 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 7, 14, 15, 20, 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Зобов'язати Державний вищій навчальний заклад «Київський університет управління та підприємництва»:
- сплатити єдиний соціальний внесок в розмірі 9 537,43 грн. (6,1% суми нарахованої заробітної плати) стосовно ОСОБА_1 за період з 01.06.2012 року по 16.10.2014.
- подати до органу доходів і зборів звітність - Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (Ф№Д4) та податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Ф№1-ДФ) стосовно ОСОБА_1 за період виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 01.06.2012 року по 16.10.2014 року.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Київський університет управління та підприємництва» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.
Суддя: