Справа № 525/528/15-ц
Провадження №4-с/525/1/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015 року сел. ОСОБА_1

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Хоролець В.В.

при секретарі Сидоренко О.Г.

з участю заявника ОСОБА_2

начальника відділу ДВС Великобагачанського РУЮ ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області скаргу ОСОБА_2 на незаконні дії начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_3, -

в с т а н о в и в:

До Великобагачанського районного суду Полтавської області 22.04.2015 року від ОСОБА_2 надійшла скарга в порядку ст.383 ЦПК України на незаконні дії начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3, яка була прийнята до розгляду після усунення недоліків первинної заяви (а.с.а.с.5,8-9).

Як вбачається зі скарги ОСОБА_2 (яка прийнята судом до розгляду (а.с.а.с.8-9), 25.12.2014 року Великобагачанський районний суд Полтавської області вирішив виділити їй та визнати за нею право власності на легковий автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов №ТМВJY16Y17В454269, вартістю 56309 грн.75 коп., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС 003743 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області зареєстрований за ОСОБА_2 Тагіром, правом керування яким має ОСОБА_2 В резолютивній частині виконавчого листа від 17.04.2015 року вказано про виділення даного транспортного засобу. 30.03.2015 року рішенням Апеляційного суду Полтавської області рішення Великобагачанського районного суду від 25.12.2014 року в цій частині залишено без змін.

ОСОБА_2 вказує, що 17.04.2015 року вона отримала у Великобагачанському районному суді Полтавської області виконавчий лист і цього ж дня звернулася з відповідною заявою та даним виконавчим листом до начальника ВДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3, надавши йому оригінал виконавчого листа, однак, начальник відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 20.04.2015 року виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, при цьому, в усній розмові пояснивши їй, що виділення і визнання права власності на автомобіль ще не означає його вилучення, що на думку ОСОБА_2, є свідомим ігноруванням рішення судів, які набрали законної сили та положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в самому рішення зазначено, що спірний автомобіль на час винесення рішення знаходився у ОСОБА_4 і він його ОСОБА_2 не має наміру повертати на підставі судового рішення. При цьому, як зазначає ОСОБА_2, в попередніх розмовах з нею ОСОБА_3 наголошував на тому, що йому необхідно лише принести виконавчий лист і рішення суду щодо виділення їй автомобіля буде виконане, однак 20.04.2015 року він змінив свою думку і виніс оскаржувану нею в даний час постанову. ОСОБА_2 також вказує, що як на час судового розгляду, так і на даний час належний їй автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що згідно судового рішення виділений їй як члену колишнього подружжя знаходиться у співмешканки ОСОБА_4 громадянки ОСОБА_5, жит. ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому, в даний час ОСОБА_4 одноосібно ним користується, порушуючи її майнові права, оскільки цей автомобіль виділений судом їй, вона є інвалідом другої групи, не працює, і транспортний засіб є єдиним способом її заробітку; при цьому, як вказує ОСОБА_2, даний автомобіль розукомплектовується, незважаючи на накладений судом арешт. На даний час, як вказує ОСОБА_2, начальник відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3, винісши постанову від 20.04.2015 року, не бажає відкривати виконавче провадження, формально пославшись у постанові на підстави, які не відповідають дійсності, тобто в даний час наявна ситуація, коли рішення суду, яке набрало законної сили, не виконується, що є порушенням її прав як сторони у справі та стягувача.

Посилаючись на вищевикладені обставини, положення ст.124 Конституції України, ряд рішень Європейського суду з прав людини, ОСОБА_2 просила суд визнати незаконними дії начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження та зобовязати його відкрити виконавче провадження щодо вилучення у боржника ОСОБА_4 автомобіля «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що знаходиться у третьої особи ОСОБА_5 за адресою: селище ОСОБА_1, вул. Карла Лібкнехта, 2-А (а.с.а.с.8-9).

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 подану нею скаргу підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалась на обставини, що викладені у скарзі від 07.05.2015 року і просила її задовольнити.

Начальник відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що його дії як посадової особи відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції щодо винесення оскаржуваної ОСОБА_2 постанови від 20.04.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження є законними, постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 20.04.2015 року відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження», тому просив суд в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, він рекомендованим листом з повідомленням сповіщався про день і час розгляду скарги (а.с.16), з витягу з Реєстру поштових відправлень вбачається, що ОСОБА_4 особисто вручене 19.05.2015 року відправлення за номером 085 обєктом поштового звязку ОСОБА_1 ЦВПЗ з індексом 38300 (а.с.21).

Суд, заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_2, пояснення начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3, вивчивши та проаналізувавши матеріали судової справи №525/528/15-ц за скаргою ОСОБА_2, матеріали обєднаної цивільної справи №525/1434/13-ц за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Тагіра про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 Тагіра до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю та розподіл спільного сумісного майна подружжя та оглянувши матеріали відмовленого у відкритті виконавчого провадження №633/3 номер за ЄДРВП 47293324 приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 на незаконні дії начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.12.2014 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_2 Тагіра про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Поділено майно подружжя, яке є обєктом права спільної сумісної власності, таким чином:

«Виділити ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на легковий автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов №ТМВJY16Y17В454269, вартістю 56309 грн.75 коп., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС 003743 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області зареєстрований за ОСОБА_2 Тагіром, правом керування яким має ОСОБА_2

Виділити ОСОБА_2 Тагіру та визнати за ним право власності на наступне майно: картоплесаджалку вартістю 1800 грн., моторну лодку «Арго» вартістю 5960 грн., мотор до лодки «Parsun» вартістю 13830 грн., соковижималку вартістю 2500 грн., бензопилу вартістю 1100 грн., деревяні двері вартістю 1200 грн., автомобільний причеп вартістю 1500 грн., електродрель вартістю 300 грн., болгарку вартістю 280 грн., багажник автомобільний вартістю 4324 грн., загальною вартістю 32794 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 Тагіра 147 (сто сорок сім) грн.22 коп. різниці вартості при розподілі майна.

В іншій частині уточнених позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 Тагіра до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю та розподіл спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 Тагіра, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судові витрати-судовий збір в розмірі 561 грн. 63 коп.» (т.2 а.с.а.с.130-135 цивільної справи №525/1434/13-ц).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 30.03.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 Тагіра було задоволено частково; рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.12.2014 року змінено в частині визначення розміру грошової компенсації різниці в частці майна; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 11757 грн.88 коп.; в іншій частині рішення Великобагачанського районного суду від 25.12.2014 року залишено без змін (т.2 а.с.а.с.213-216цивільної справи №525/1434/13-ц).

Отже, рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.12.2014 року набрало законної сили 30.03.2015 року.

Зі змісту мотивувальної частини рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував, що спірний транспортний засіб - автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов №ТМВJY16Y17В454269 з вересня 2013 року знаходиться у його володінні та користуванні, станом на вересень 2014 року та на момент проведення судово-автотоварознавчої експертизи даний транспортний засіб знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_4 Тагіра за адресою сел. Велика Багачка Полтавської області, вулиця Карла Лібкнехта, 2 а (т.2 а.с.77, а.с.а.с.130-133 цивільної справи №525/1434/13-ц). Про те, що спірний автомобіль знаходиться у ОСОБА_4 неодноразово зазначала в ході судового розгляду справи і позивач за первинним уточненим позовом у справі ОСОБА_2

17.04.2015 року ОСОБА_2, згідно її заяви, Великобагачанським районним судом Полтавської області було видано виконавчий лист у справі №525/1434/13-ц за її позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя (т.2 а.с.а.с.223,235 цивільної справи №525/1434/13-ц). В цей же день ОСОБА_2 звернулася до відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Великобагачанського районного суду №525/1434/13-ц від 17.04.2015 року, додавши оригінал вищевказаного виконавчого листа (вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів відмовленого у відкритті виконавчого провадження №633/3 номер за ЄДРВП 47293324).

20.04.2015 року начальник відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), посилаючись на положення ст.ст.26,32 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначивши, що в резолютивній частині виконавчого документа не передбачені заходи примусового виконання рішень, а також відсутні норми зобовязального характеру (т.2 а.с.221 цивільної справи №525/1434/13-ц, а.с.10 даної справи за скаргою ОСОБА_2М.).

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В межах розгляду скарги ОСОБА_2 щодо незаконних дій начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 суд констатує, що як під час судового розгляду справи (вирішення спору між сторонами по суті) за позовними вимогами щодо поділу спільного майна подружжя, так і в межах розгляду даної скарги ОСОБА_2, поданої в порядку ст.383 ЦПК України, у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, в ході судового розгляду майнового спору про поділ спільного майна між колишнім подружжям ОСОБА_2, суд був зобовязаний розглянути спір між сторонами щодо конкретного спірного майна (в даній справі спір стосувався реального поділу конкретного спірного майна колишнього подружжя ОСОБА_2) (при цьому, у розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (обєкт), щодо якої виник спір) і лише в межах заявлених позовних вимог. В ході судового розгляду вищевказаної обєднаної цивільної справи ОСОБА_2, як позивачем за уточненим первинним позовом, заявлялися позовні вимоги (уточнені) (які і вирішувалися по суті), зокрема, про виділення у її власність спірного автомобіля «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов №ТМВJY16Y17В454269 та визнання права власності за нею на даний автомобіль (т.1 а.с.а.с.23-25 цивільної справи №525/1434/13-ц); за наслідками розгляду справи дані уточнені позовні вимоги були задоволені судом і в подальшому, згідно резолютивної частини рішення Великобагачанського районного суду від 25.12.2014 року ОСОБА_2 було видано відповідний виконавчий лист 17.04.2015 року. Тобто, в резолютивній частині рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.12.2014 року, поряд з іншим (як і у виконавчому листі №525/1434/13-ц від 17.04.2015 року), вказано по суті на необхідність вчинення певної дії (в межах уточнених позовних вимог ОСОБА_2М.), зокрема, виділення ОСОБА_2 вищевказаного транспортного засобу, який, виходячи зі змісту мотивувальної частини даного рішення, знаходиться у колишнього члена подружжя ОСОБА_4, що ним і не заперечувалося в ході судового розгляду спору по суті. Отже, зміст виконавчого листа, виданого 17.04.2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області ОСОБА_2 щодо виділення їй автомобіля «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 повністю узгоджується з заявленими уточненими позовними вимогами ОСОБА_2 та чітко відповідає змісту резолютивної частини рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.12.2014 року. При цьому, обраний позивачем за первинним позовом ОСОБА_2 в ході розгляду справи спосіб захисту своїх порушених цивільних прав та інтересів повністю узгоджується з положеннями ЦК України та СК України, а також ст.ст.10,11 ЦПК України.

Начальник відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3, обґрунтовуючи свою постанову від 20.04.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), посилався на положення п.8 ч.1 ст.26 та ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» (Заходи примусового виконання рішень) та вказав, що в резолютивній частині виконавчого документа не передбачені заходи примусового виконання рішень, а також відсутні норми зобовязального характеру (т.2 а.с.221 цивільної справи №525/1434/13-ц, а.с.10 даної справи за скаргою ОСОБА_2М.).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.ч.1,2 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, відповідно до ч.2 цієї статті, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до положень п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження за наявності інших, передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Положеннями ч.1 ст.12 даного Закону сторонам виконавчого провадження надано право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому законом. Вказане положення повністю кореспондується з розясненнями, що містяться в пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». Також, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмітив, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суд, а також обовязок суду розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, як виконавчі листи, що видаються судами, а також, поряд з іншим, ухвали та постанови судів у цивільних справах.

Згідно ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» (підстави для відкриття виконавчого провадження), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Системний аналіз даних положень Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням доводів скарги стягувача ОСОБА_2 щодо неправомірних дій начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 по винесенню ним 20.04.2015 року постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа), виходячи з підстав, на які посилався державний виконавець у обґрунтуванні своєї відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом Великобагачанського районного суду Полтавської області №525/1434/13-ц від 17.04.2015 року свідчить про те, що на час прийняття державним виконавцем (начальником відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3В.) постанови від 20.04.2015 року, виходячи з положень ст.ст.11,17,19,25 Закону України «Про виконавче провадження» існували підстави, з якими Закон повязує умови та підстави для відкриття виконавчого провадження (яке є завершальною стадією судового провадження), оскільки 17.04.2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області за заявою ОСОБА_2 їй було видано виконавчий лист №525/1434/13-ц, в якому вказано «Виділити ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на легковий автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов №ТМВJY16Y17В454269, вартістю 56309 грн.75 коп., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС 003743 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області зареєстрований за ОСОБА_2 Тагіром, правом керування яким має ОСОБА_2М.»; в цей же день, стягувач ОСОБА_2 подала до відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції заяву про примусове виконання рішення, додавши до неї оригінал вищевказаного виконавчого листа; при цьому, строк предявлення виконавчого документа до виконання не закінчився, а сам виконавчий документ повністю відповідає положенням ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». Між тим, у постанові від 20.04.2015 року державний виконавець виклав положення ст.32 вищевказаного Закону та зазначив, що в резолютивній частині виконавчого документа не передбачені заходи примусового виконання рішень, а також відсутні норми зобовязального характеру. Однак, з огляду на аналіз положень ст.ст.11,17,19,25 Закону України «Про виконавче провадження» та виходячи з сукупності досліджених обставин матеріалів справи суд не погоджується з обґрунтуваннями державного виконавця, що викладені ним у постанові від 20.04.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа), оскільки на час звернення стягувача ОСОБА_2 з заявою про примусове виконання судового рішення, з урахуванням змісту резолютивної частини виконавчого документа (виконавчого листа) від 17.04.2015 року №525/1434/13-ц, існували підстави для відкриття виконавчого провадження, при цьому, у виконавчому листі від 17.04.2015 року чітко вказано про необхідність вчинення певних дій, зокрема, виділення ОСОБА_2 відповідного транспортного засобу, що був предметом спору між сторонами (і продовжує на даний час залишатися у володінні ОСОБА_4). Тому, виходячи з вищевикладених підстав та обставин, посилання державного виконавця у його постанові на відсутність заходів примусового виконання та відсутність норм зобовязального характеру вбачаються непереконливими та такими, що не відповідають суті та змісту положень ст.ст.17,19,25 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, у постанові від 20.04.2015 року начальник відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 посилався на п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження) (на інші положення ч.1 ст.26 вищевказаного Закону державний виконавець не посилався), однак, аналіз положень ст.32 цього Закону, прямо не передбачає підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, натомість, передбачає певні заходи примусового виконання рішень.

Крім цього, відмова державного виконавця стягувачу ОСОБА_2 у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом від 17.04.2015 року, в якому вказано про виділення ОСОБА_2 відповідного транспортного засобу, по суті, унеможливила, поряд з іншими заходами примусового виконання рішень, вжиття заходів, передбачених положеннями ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (які можливо вжити лише після відкриття виконавчого провадження), яка врегульовує передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі і передбачає повноваження державного виконавця щодо можливості вилучення певних предметів у боржника.

В контексті обґрунтування скарги ОСОБА_2 слід відмітити, що згідно Словника української мови в 11 томах (ОСОБА_4 1, 1970 р., стор.388) слово виділити може розумітися як віддавати, передавати кому-небудь у власність частину майна або відокремлювати, передавши у власність частину майна.

Отже, виходячи з вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що в даний час, при тому, що державний виконавець 20.04.2015 року відмовив стягувачу ОСОБА_2 у відкритті виконавчого провадження (у прийнятті до провадження виконавчого документа) наявна ситуація, коли рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 25.12.2014 року, яке набрало законної сили (в частині виділення ОСОБА_2 транспортного засобу) не виконується, що є по суті порушення права особи на доступ до правосуддя (враховуючи, що стадія виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження і є головною стадією правосуддя), що є неприпустимим.

Так, згідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

В контексті меж розгляду скарги ОСОБА_2 на незаконні дії начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3, з урахуванням доводів її скарги, що подана в порядку ст.383 ЦПК України, підстав, що викладені начальником відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 при прийнятті ним 20.04.2015 року постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконавчому листу №525/1434/13-ц від 17.04.2015 року, враховуючи, що рішення Великобагачанського районного суду від 25.12.2014 року набрало законної сили, виходячи зі змісту резолютивної частини даного судового рішення (в частині виділення ОСОБА_2 автомобіля «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1), суд констатує, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім цього, при розгляді скарги ОСОБА_2, в контексті встановлених і вищеописаних обставин суд безумовно враховує і констатує при прийнятті процесуального рішення за вищевказаною скаргою на дії державного виконавця, що при винесенні постанови 20.04.2015 року начальником відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), поряд з положеннями ст.ст.17,19,25 Закону України «Про виконавче провадження» не було враховано те, що процес здійснення правосуддя починається з моменту звернення до суду й закінчується виконанням судового рішення, тому судове провадження повинне мати цілісну й логічно завершену структуру: від звернення певної особи до суду і до виконання судового рішення, про що неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях відносно держави Україна.

В контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Основними цілями даного Закону є застосування практики Європейського суду з прав людини з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом України №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Положення статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплюють право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» наголосив на гарантоване ст.6 Конвенції «право на суд», яке повинно розцінюватися не лише в аспекті права особи звернутися до суду за захистом своїх прав, а і як обовязковість до виконання судового рішення. Тому, виконання судового рішення має розглядатися як невідємна частина судового процесу з метою забезпечення положень статті 6 («права на суд»).

В цьому контексті системний аналіз ряду рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Алпатов та інші проти України», «Варава та інші проти України», «Робота та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України», якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого протоколу до конвенції з огляду на порушення права на виконання рішення суду протягом розумного строку) також засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що в повній мірі узгоджується з положеннями ст.124 Конституції України.

У пунктах 18,23 рішення Європейського суду з прав людини від 12.05.2011 року у справі «Лінісвіцька проти України» Судом визначено, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у звязку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, визначених у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку; виконавча служба, яка здійснює виконання остаточного рішення, має закінчити провадження без зволікань.

Також, у справі «Шмалько проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося. Було б незрозуміло, якби ст.6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі (справедливий, публічний і швидкий розгляд), і водночас не передбачала виконання судових рішень»).

Згідно ч.2 ст.387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, виходячи з вищевикладеного, з урахуванням обставин, встановлених судом при розгляді скарги ОСОБА_2 суд вважає, що начальник відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 на час винесення постанови від 20.04.2015 року не вчинив відповідно до положень ст.ст.11,17,19,25 Закону України «Про виконавче провадження» всіх дій, повязаних з необхідністю відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Великобагачанського районного суду Полтавської області №525/1434/13-ц від 17.04.2015 року, де стягувачем є ОСОБА_2, боржником є ОСОБА_4 з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа та не вірно витлумачив положення Закону України «Про виконавче провадження» про те, що в резолютивній частині виконавчого документа не передбачені заходи примусового виконання та відсутні норми зобовязального характеру, тому, виходячи з положень ч.2 ст.387 ЦПК України, з метою повного поновлення прав стягувача (в межах обґрунтувань та доводів скарги, що подана до суду в порядку ст.383 ЦПК України), з метою реалізації права особи на доступ до правосуддя та права на суд у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та реалізації виконання рішення суду як завершальної стадії судового провадження, суд приходить до висновку про необхідність визнання неправомірними дій начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 щодо винесення ним 20.04.2015 року постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) за виконавчим листом №525/1434/13-ц, виданим Великобагачанським районним судом Полтавської області 17.04.2015 року про виділення ОСОБА_2 та визнання за нею права власності на легковий автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов №ТМВJY16Y17В454269, вартістю 56309 грн.75 коп., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС 003743 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області зареєстрований за ОСОБА_2 Тагіром, правом керування яким має ОСОБА_2, про скасування вищевказаної постанови начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 та його зобовязання відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №525/1434/13-ц, виданого Великобагачанським районним судом Полтавської області 17.04.2015 року, що в своїй сукупності, буде слугувати реалізації принципу права на суд та права на виконання рішення суду протягом розумного строку, що в повній мірі узгоджується та відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини та положенням ст.124 Конституції України.

Суд не може погодитися з посиланнями стягувача ОСОБА_2 в судовому засіданні про те, що начальник відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 особисто зацікавлений у невиконанні судового рішення на її користь та діє в інтересах боржника ОСОБА_4, оскільки будь-яких належних доказів про це ОСОБА_2 суду не подано і це не вбачається з досліджених матеріалів справи в їх сукупності.

Виходячи з предмету розгляду скарги ОСОБА_2, з урахуванням змісту виданого ОСОБА_2 17.04.2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області виконавчого листа №525/1434/13-а, вимоги ОСОБА_2, викладені в прохальній частині скарги від 07.05.2015 року щодо зобовязання начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції ОСОБА_3 відкрити виконавче провадження щодо вилучення у боржника ОСОБА_4 автомобіля «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що належить їй на праві власності та знаходиться у третьої особи ОСОБА_5 за адресою: сел. Велика Багачка, вул. Карла Лібкнехта, 2-А (як вказано буквально у прохальній частині скарги ОСОБА_2М.) не підлягають задоволенню, оскільки виконавчий лист №525/1434/13-а, виданий ОСОБА_2 17.04.2015 року стосується конкретно, зокрема, виділення ОСОБА_2 вищевказаного транспортного засобу і відкриття виконавчого провадження державним виконавцем повинно бути здійснено саме щодо відомостей та змісту, викладених у вищевказаному виконавчому листі, про що вказано вище у даній ухвалі суду, а подальші виконавчі дій щодо виконання відповідного виконавчого листа державний виконавець повинен здійснювати згідно Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття відповідного виконавчого провадження, що є його компетенцією.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9,19,124 Конституції України, ст.ст. 1,11,17,18,19,25 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.10,11,14,60,209-210,293,383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_2 на незаконні дії начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_3 щодо винесення ним 20.04.2015 року постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) за виконавчим листом №525/1434/13-ц, виданим 17.04.2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області про виділення ОСОБА_2 та визнання за нею права власності на легковий автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов №ТМВJY16Y17В454269, вартістю 56309 грн.75 коп., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВІС 003743 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області зареєстрований за ОСОБА_2 Тагіром, правом керування яким має ОСОБА_2 та скасувати постанову начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_3 від 20.04.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) за виконавчим листом №525/1434/13-ц, виданим 17.04.2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області.

Зобовязати начальника відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області ОСОБА_3 відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №525/1434/13-ц, виданого 17.04.2015 року Великобагачанським районним судом Полтавської області.

В іншій частині скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя