АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/6646/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Мазур І.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Крижанівської Г.В.,

- Шебуєвої В.А.

за участю секретаря - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про відшкодування майнової шкоди.

У мотивування вимог посилався на те, що 26.08.2013 року о 14:40 год на автодорозі Київ - Одеса водій автомобіля «Чері Тіго», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 під час зміни напрямку руху з правої смуги руху на ліву не переконався, що його маневр буде безпечний, порушуючи п.п. 10.3, 1.5 ПДР України, не надав дорогу автомобілю «КІА Сорента», реєстраційний номер НОМЕР_2, що рухався в попутному напрямку по лівій смузі, внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів, які отримали механічні пошкодження, та наїзд на транспортне огородження.

08.10.2013 року постановою Святошинського районного суду м. Києва провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності закрито в зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Про результати розгляду справи він не був повідомлений, копію постанови отримав 25.10.2013 року, однак апеляційна інстанція в поновленні строку на апеляційне оскарження відмовила.

За цей час було проведено два дослідження: автотехнічне та автотоварознавче.

Висновком автотехнічного експертного дослідження №9-11 від 27.12.2013 року встановлено, що пояснення, надані ОСОБА_2 щодо «перелаштування у ліву смугу руху та проїзду 50 метрів, після чого сталося зіткнення», є технічно неспроможними, ОСОБА_2 порушено п. 10.1, 10.3 ПДР України.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №453 від 01.10.2013 року матеріальний збиток складає 242 362 грн 20 коп., з яких вартість відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу становить 223 149 грн 47 коп. та втрата товарної вартості 19 212 грн 73 коп.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 192 872 грн 20 коп. та з ТДВ «Експрес Страхування» на його користь 49 490 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду в розмірі 192 872 грн 20 коп. та судові витрати в розмірі 1928 грн 72 коп., а всього - 194 800 грн 92 коп.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду в розмірі 49 490 грн та судові витрати в розмірі 494 грн 90 коп., а всього - 49 984 грн 90 коп.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог до нього відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що згідно висновку №131-13 від 07.10.2013 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «КІА Соренто» ОСОБА_3 при вказаних обставинах виїзду на смугу руху автомобіля маки «Чері» мав технічну можливість попередити зіткнення з ним шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України, тобто зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу до швидкості руху автомобіля марки «Чері»; у даній дорожній обстановці, при вказаних просторово-динамічних характеристиках, в діях водія автомобіля марки «КІА Соренто» ОСОБА_3 з технічної точки зору вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України; у даній дорожній обстановці, при вказаних просторово-динамічних характеристиках, невідповідності дій водія автомобіля марки «КІА Соренто» ОСОБА_3 вимогам п.12.3 ПДР України з технічної точки зору знаходилися в причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, він не допускав порушення п. 10.3 ПДР України, а ОСОБА_3 допустив зіткнення свого автомобіля з задньою лівою частиною його автомобіля.

Окрім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 27.02.2015 року, а взяв до уваги лише висновок, зроблений на замовлення позивача.

Такий висновок не міг бути прийнятий судом, оскільки не стосується предмета доказування.

Також постановою Святошинського районного суду міста Києва від 08.10.2013 року провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124, ст. 139 ч. 1 КУпАП, відносно нього було закрите за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дана постанова набрала законної сили і спростовує висновки позивача щодо наявності в його діях вини у завданій шкоді позивачу.

Не погоджуючись з рішенням ТДВ «Експрес Страхування» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог до ТДВ «Експрес Страхування» відмовити в повному обсязі.

Вказує, що висновок експертного дослідження №9-11 від 27.12.2013 року є неповним та необ'єктивним, експерт використовував копії документів, які не можуть повно та об'єктивно висвітлювати обставини настання ДТП.

Зокрема, експерт вважає недійсними пояснення ОСОБА_2, зважаючи на виправлення, а пояснення ОСОБА_3 - беззаперечними і правдивими, хоча вони входять у суперечність із схемою ДТП. Так, ОСОБА_3 стверджує, що помітив перешкоду за 10-15 м та застосував екстрене гальмування, а на схемі ДТП відсутні сліди гальмування.

Вважає, що позивачем не доведено протиправність поведінки ОСОБА_2, причинний зв'язок між його діями та шкодою, а також не доведено його вину.

Окрім того, судом встановлено, що вина ОСОБА_3, та ОСОБА_2 є обоюдною, однак проігноровано положення ч. 3 ст. 1188 ЦК України.

Також суд у рішенні вказав, що ТДВ «Експрес страхування» виплатив страхове відшкодування ОСОБА_2 по полісу НОМЕР_3, але така виплата була здійснені на підставі Договору добровільного страхування №202.12.21455090 від 03.11.2012 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_4, складеного 26.08.2013 року о 18 год 50 хв. інспектором ВДАІ лейтенантом міліції ОСОБА_4, 26.08.2013 року о 14 год 40 хв. по автодорозі Київ-Одеса км 177, керуючи автомобілем «Чері Тіго», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, перестроюючись з правої смуги руху на ліву, ОСОБА_2 не надав дороги автомобілю «КІА Соренто», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який рухався в попутному напрямку по лівій смузі, та допустив зіткнення з ним, внаслідок чого вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 58).

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08.10.2013 року провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. ст. 124, 139 ч. 1 КУПАП відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 59).

У висновку експертного дослідження обставин ДТП №131-13 від 07.10.2013 року зазначено, що в даній дорожній обстановці, при вказаних просторово-динамічних характеристиках, в діях водія автомобіля КІА ОСОБА_3 з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР. В даній дорожній обстановці, при вказаних просторово-динамічних характеристиках, невідповідності дій водія автомобіля КІА ОСОБА_3 вимогам п.12.3 ПДР із технічної точки зору знаходились в причинному зв»язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди (а.с.36-38 адміністративного матеріалу №3/759/5740/13).

Згідно висновку автотехнічного експертного дослідження №9-11 від 27.12.2013 року вказані водієм автомобіля «Чері» ОСОБА_2 відомості про обставини зближення транспортних засобів та про розташування транспортних засобів до зіткнення є технічно неспроможними; вказані водієм автомобіля «КІА Соренто» ОСОБА_3 відомості про обставини зближення транспортних засобів та про розташування транспортних засобів до зіткнення можуть вважатися технічно спроможними; у дані дорожньо-транспортній ситуації водій «Чері» ОСОБА_2 перед початком виконання маневру перестроювання ліворуч повинен був керуватися вимогами п.п. 10.1 та 10.3 ПДР України; у даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткненню автомобілів полягала у дотриманні водієм автомобіля «Чері» ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1 та 10.3 ПДР України; у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Чері» ОСОБА_2 не відповідають вимогам п.п. 10.1 та 10.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП; з наданих матеріалів на момент проведення дослідження не відомо будь-які причини технічного характеру, котрі б завадили водію автомобіля «Чері» ОСОБА_2 діяти у відповідності до вказаних вимог ПДР України; у даній дорожньо-транспортній ситуації з моменту виникнення небезпеки для руху (момент початку маневру автомобіля «Чері» вліво, на смугу руху автомобіля «КІА Соренто») водію автомобіля «КІА Соренто» ОСОБА_3 необхідно було керуватися вимогами п. 12.3 ПДР України; у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «КІА Соренто» ОСОБА_3 не мав технічної можливості шляхом екстреного гальмування запобігти зіткненню з автомобілем «Чері»; у даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля «КІА Соренто» ОСОБА_3 невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР України, які б знаходилися в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП, з технічної точки зору не вбачається (а.с. 119-132).

За клопотанням представника позивача ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 01.07.2014 року призначено судову автотехнічну комісійну експертизу (а.с.151).

Згідно висновку експертів №8691/14-52/2814/15-52 від 27.02.2015 року в момент первинного контакту поздовжні осі автомобілів знаходились під кутом величиною близько 0° з можливим незначним відхиленням в один або інший бік. Для уточнення даного кута необхідне безпосереднє дослідження пошкоджень автомобілів «КІА» та «Чері». Встановити розташування автомобілів «КІА» та «Чері» на момент виявлення небезпеки або перешкоди для руху водіями не можливо з причин, вказаних в дослідницькій частині даного висновку. З причин, вказаних в дослідницькій частині, не можливо в категоричній формі відповісти на питання стосовно технічної можливості уникнути зіткнення з боку водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Оцінити дії водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху і встановити причинний зв'язок між їх діями та настанням дорожньо-транспортної пригоди в категоричній формі не можливо.

Також, судом встановлено, що цивільна відповідальність позивача ОСОБА_3 перед третіми особами на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Експрес Страхування» по полісу НОМЕР_3, ліміт відповідальності 50000 грн. (а.с.52), як і цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Експрес Страхування» по полісу НОМЕР_5, ліміт відповідальності 50000 грн. (а.с.141).

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вина водіїв у зіткненні автомобілів під їх управлінням є обопільно.

При цьому суд ухвалив рішення, яким повністю поклав на ОСОБА_2 відшкодування шкоди іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок суду суперечить п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України, якою передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції залишив поза увагою зазначену вимогу закону, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Не погоджується колегія суддів і з висновком суду щодо встановлення вини ОСОБА_2 у даній дорожньо-транспортній пригоді.

Питання встановлення вини ОСОБА_2 було предметом дослідження судом при вирішенні питання про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 8 жовтня 2013 року встановлено, що свідчення водія ОСОБА_2 відповідають зібраним матеріалам адміністративної справи та узгоджуються з схемою дорожньо-транспортної пригоди і пошкодженнями автомобілів, а також висновкам експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди від 7 жовтня 2013 року, згідно яких невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_3 вимогам п.12.3. Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходилися в причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

За наслідками розгляду матеріалів суд постановив провадження в справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП України закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначена постанова суду набрала законної сили, оскільки не скасована.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_3, як на доказ посилався на наданий ним висновок експертного дослідження від 27.12.2013 року №9-11, складеного експертом ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника ТДВ «Експрес Страхування», що даний висновок проведений з використанням копій документів, які не можуть повно та об'єктивно висвітлювати обставини дорожньо-транспортної пригоди.

З даного висновку вбачається, що експерт на власний розсуд визнав пояснення водія ОСОБА_2 недійсними, зважаючи на виправлення, без встановлення обставин за яких вони внесені, а пояснення ОСОБА_3 визнав правдивими і поклав їх в основу свого висновку.

При цьому пояснення ОСОБА_3 дійсно входять в протиріччя зі схемою дорожньо-транспортної пригоди і поясненнями самого ОСОБА_3, який стверджував, що помітив автомобіль ОСОБА_2 за 10-15 метрів та застосував екстрене гальмування, проте на схемі дорожньо-транспортної пригоди не зазначені сліди гальмування, що спростовує доводи ОСОБА_3 та підтверджує висновки попереднього експертного дослідження, яке було предметом дослідження судом при розгляді матеріалів про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, проте, що саме ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення, проте не вчинив таких дія в порушення вимог п.12.3. Правил дорожнього руху,що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції призначав у справі судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу.

Згідно висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.02.2015 року експерти не змогли в категоричній формі відповісти на питання стосовно технічної можливості уникнути зіткнення з боку водії ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оцінити дії водіїв і встановити причинний зв'язок між їх діями та настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Аналізуючи надані висновки, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок експертного дослідження обставин ДТП №131-13 від 07.10.2013 року, який судом першої інстанції взято до уваги (а.с.185), вказує на невідповідність дій ОСОБА_3 п.12.3. ПДР України, а саме: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Зазначеним висновком вина ОСОБА_2 не підтверджена.

Висновок автотехнічного експертного дослідження №9-11 від 27.12.2013 року, фактично містить посилання на те, що мав би зробити ОСОБА_2 та якими правилами керуватись, що фактично носить рекомендаційний характер, а не доводить вину останнього.

Не підтверджує вину ОСОБА_2 й висновок експертів КНДІСЕ №8691/14-52/2814/15-52 від 27.02.2015 року, в якому, зокрема, зазначено, що «…не можливо в категоричній формі відповісти на питання стосовно технічної можливості уникнути зіткнення з боку водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Оцінити дії водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху і встановити причинний зв'язок між їх діями та настанням дорожньо-транспортної пригоди в категоричній формі не можливо».

Колегія суддів при вирішення даного спору виходить також і з вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки наявній в матеріалах справи постанові Святошинського районного суду міста Києва від 08.10.2013 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124, ст. 139 ч. 1 КУпАП, відносно ОСОБА_2 було закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначена постанова набрала законної сили та ніким не скасована.

Отже, оцінюючи надані докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 на надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили,що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2

Не відповідає обставинам справи й висновок суду, що відповідач ТДВ «Експрес Страхування» сплатив по полісу НОМЕР_3 03.11.2012 року страхове відшкодування у розмірі 80685грн.18 коп. згідно платіжного доручення від 05.11.2013р. №18707 відповідачу ОСОБА_2, Тобто відповідачу ОСОБА_2 відшкодовано шкоду, яка завдана його автомобілю внаслідок ДТП.

Суду апеляційної інстанції, представник ТДВ «Експрес Страхування» пояснив, що ТДВ «Експрес Страхування» виплатив страхове відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 80685,18 грн. за пошкоджений внаслідок ДТП транспортний засіб ОСОБА_2 не по полісу НОМЕР_3 3.11.2012р., як зазначено в рішенні суду першої інстанції, а на підставі Договору добровільного страхування №202.12.21455090 від 03.11.2012 року.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки з-за відсутності вини водія ОСОБА_2 в даній дорожньо-транспортній пригоді, відсутні й правові підстав для відшкодування шкоди за його страховим полісом НОМЕР_5.

Керуючись ч.1 ст.1188,1194 ЦК України, ст.3 ч.2 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволені позову до ОСОБА_2, Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про відшкодування майнової шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді