АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/672/К/15 суддя Борис О.Н.
Категорія № 31 (IV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.,

при секретарі: Трофименко О.О.,

за участі: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В процесі судового розгляду позовні вимоги уточнив. В обґрунтування вимог зазначив, що вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2009 року по справі № 1-148/2009, який був залишений без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2010 року, ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та засуджений до 4 років позбавлення волі. Також вироком суду з відповідача стягнуто на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн. За виконавчим листом № 1-148/2009 державним виконавцем Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ відкрито виконавче провадження. Станом на час розгляду справи заборгованість ОСОБА_2 по моральній шкоді становить 27393 грн. У звязку із знеціненням гривні, у відповідності до ст. 625 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на його користь залишок боргу у розмірі 27393 грн., індекс інфляції в розмірі 6467,60 грн. та три відсотки річних в розмірі 4802,67 грн., а всього 38663 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 лютого 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи та неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи,просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що суд не врахував, що стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність не за заподіяну шкоду, а за порушення зобовязання, яке у відповідача встановлено вироком суду і це не є подвійною відповідальністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2009 року по справі № 1-148/2009, ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та засуджений до 4 років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 29798 грн., моральної шкоди 80000 грн. та на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн. (а.с.26-32).

11 лютого 2010 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу був виданий виконавчий лист № 1-148/2009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди 80000 грн. (а.с. 3).

Як вбачається з довідки Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 22.12.2014 року, на виконанні у Жовтневому ВДВС знаходиться виконавчий лист № 1-148 від 12.09.2009 року. З заробітної плати ОСОБА_2, який перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Євраз Суха Балка», здійснюється щомісячне відрахування на користь стягувача ОСОБА_1 Відповідно до повідомлення ПАТ «Євраз Суха Балка», залишок заборгованості станом на 01.12.2014 року складає 32017,79 грн. (а.с.4).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні зобовязання, а нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення прав та обов`язків в тому числі є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було завдано моральну шкоду ОСОБА_1, на відшкодування якої стягнуто кошти в розмірі 80000,00 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України №113цс14 відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням.

Тож слід дійти висновку, що зобовязання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 є грошовим.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В розумінні вказаної правової норми нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином з наведених вище підстав, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково, зокрема стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат на залишок суми боргу.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 залишку несплаченої суми, визначеної до стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так з матеріалів справи вбачається, що вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2009 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 29798 грн., моральної шкоди 80000 грн. та на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 грн. (а.с.26-32).

11 лютого 2010 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу був виданий виконавчий лист № 1-148/2009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди 80000 грн. (а.с.3), який, згідно довідки від 22.12.2014 року знаходиться на виконанні в Жовтневому ВДВС.

Таким чином, враховуючи, що сума завданої ОСОБА_1 шкоди стягнута з ОСОБА_2 вироком суду, який виконується Жовтневим ВДВС КМУЮ, слід дійти висновку про неприпустимість повторного стягнення цієї ж суми, а відтак і необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Тож на підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вирішуючи спір, невірно застосував вимоги матеріального права, в результаті чого дійшов помилкового висновку щодо виниклих правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 11270,27 грн. з яких: три відсотки річних в розмірі 4802,67 грн. та інфляційні витрати в розмірі 6467,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: