АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7995/15 Справа № 205/8125/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник К. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 17 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DND0GK00006196, згідно умов якого останній отримав у кредит грошові кошти в розмірі 42.000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17 травня 2037 року.

Зазначали, що банк умови кредитного договору від 17 травня 2007 року виконав у повному обсязі.

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору відповідач у повному обсязі не виконує свої зобов'язання по поверненню кредиту, не здійснює чергові погашення, чим порушує взяті на себе зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 25 липня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 31.439 доларів США 53 центи, що станом на 25 липня 2013 року еквівалентно 251.201 грн.84 коп., з яких: 14.116 доларів США 91 цент заборгованість за кредитом; 6.833 доларів США 73 центи заборгованість по процентам за користування кредитом; 1.179 доларів США 64 центи заборгованість по комісії за користування кредитом; 7.782 долари США 33 центів пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; а також штрафи: 31 долар США 29 центів (фіксована частина) та 1.495 доларів США 63 центи (процентна складова), яку просили стягнути з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк»

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року рішення Ленінського районного суду від 02 вересня 2014 року залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року скасована, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої інстанції чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до кредитного договору №DND0GK00006196 від 17 травня 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.27-31), надав ОСОБА_2 грошові кошти у кредит в розмірі 54.870 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17 травня 2037 року (а.с.18-24).

Відповідно до п.7.1 даного кредитного договору, грошові кошти отримані на наступні цілі: 42.000 доларів США на купівлю квартири, а 12.870 доларів США на сплату страхових платежів.

10 березня 2009 року між сторонами був укладений додатковий договір №1 до кредитного договору №DND0GK00006196 від 17 травня 2007 року, згідно якого внесені зміни до п.7.1 кредитного договору (а.с.68).

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у розмірі 42.000 доларів США, про що свідчить ордер розпорядження №ВТ021 від 17 травня 2007 року (а.с.49).

З акту приймання-передачі грошових коштів, складеного 17 травня 2007 року у присутності представника ПАТ КБ «ПриватБанку», ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вбачається, що ОСОБА_2, як покупець передав, а ОСОБА_3, як продавець, отримала грошові кошти за квартиру АДРЕСА_1 (а.с.48).

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 виконував неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості, яка відповідно до розрахунку позивача станом на 25 липня 2013 року становила 31.439 доларів США 53 центи, що станом на 25 липня 2013 року еквівалентно 251.201 грн.84 коп., з яких: 14.116 доларів США 91 цент заборгованість за кредитом; 6.833 долари США 73 центи заборгованість по процентам за користування кредитом; 1.179 доларів США 64 центи заборгованість по комісії за користування кредитом; 7.782 долари США 33 центи пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; а також штрафи: 31 долар США 29 центів (фіксована частина) та 1.495 доларів США 63 центи (процентна складова) (а.с.9-16).

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що вони законні та обґрунтовані у повному обсязі, заперечення відповідача у повному обсязі безпідставні, а письмова заява відповідача про застосування строків позовної давності не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується у повній мірі з такими висновками суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору (п.п.2.2.4 та 7.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити комісію.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 15 по 20 число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, від 19 березня 2014 року №6-20цс14, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж було здійснено ОСОБА_2 у березні 2009 року, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором.

Отже, у квітні 2009 року розпочався строк позовної давності для звернення банку за захистом своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з позовом до відповідача лише 24 вересня 2013 року, тобто з пропущенням строку позовної давності на платежі за період з квітня 2009 року по серпень 2010 року включно.

Згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

В п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Станом на 25 листопада 2015 року Національний банк України встановив офіційні курси валют на рівні:1 долар США - 23 грн. 98 коп.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 травня 2007 року та заборгованості по відсоткам за користування кредитом, у межах визначеної законом позовної давності, а саме за період з 24 вересня 2010 року по 30 квітня 2014 року.

Також з відповідача потрібно стягнути комісію, яка була визначена сторонами у п.3.3 кредитному договорі, в розмірі 27.365 грн.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, від 19 березня 2014 року №6-20цс14 та від 18 червня 2014 року №6-61цс14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України ««Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Отже до стягнення підлягає пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за період з 24 вересня 2012 року по 23 вересня 2013 року, яка згідно деталізованого розрахунку, наданого позивачем, становить 89.411 грн.

У стягненні штрафу необхідно відмовити у повному обсязі, як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегією суддів було запитано від банку деталізований розрахунок заборгованості, який було досліджено під час судового засідання (т.2 а.с.3-274)

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апелянта щодо не отримання кредитних коштів, колегія суддів вважає хибними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек. Відповідно до даного витягу ОСОБА_2 15 травня 2007 року, тобто в день укладання спірного кредитного договору, уклав договір іпотеки №DNIOGK00006196, за яким передав іпотекодержателю ПАТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку квартиру №51, розташовану в будинку №73-а по вул.Янтарній в м.Дніпропетровську, розмір зобов'язання 42.000 доларів США. Додаткові відомості: Щомісячне надання грошових коштів (щомісячний платіж) у період сплати для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість по: кредиту, відсоткам, комісією. А також інші витрати іпотекодержателя відповідно до п.п.2.2.9,4.3 кредитного договору (а.с.50-51).

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 2.512 грн. 02 коп. та на користь держави 1.141 грн.98 коп.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором за період з 24 вересня 2010 року по 30 квітня 2014 року у розмірі 20.872 долара США 50 центів, що еквівалентно 484.389 грн., та 116.776 грн., яка складається з: 14.116 доларів США 91 цент - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 327.611 грн.; 6.755 доларів США 59 центів, що еквівалентно 156.777 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 27.365 грн. - заборгованість по комісії, 89.411 грн. - пеня за порушення строків виконання зобов'язань.

В іншій частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в розмірі 2.512 грн.02 коп. та на користь держави 1.141 грн.98 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р