З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 листопада 2015 року
Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючого-судді Бучко Т.М.
секретар Марченко А.А.
з участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,
в с т а н о в и в :
В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 21 січня 2015 року надав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 1000 грн., які він у визначений домовленістю строк не повернув. Оскільки відповідач відмовляється добровільно виконувати свої зобовязання, змушений звернутися до суду.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Просить позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.
Відповідно до ст.224 ЦПК України за згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 21 січня 2015 року між сторонами укладено договір позики, оформлений у письмовій формі у вигляді розписки, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 1000 грн. та зобовязувався повернути їх у строк до 1 березня 2015 року, про що свідчить оглянутий у судовому засіданні оригінал розписки. Крім того, умовами договору передбачено виплату неустойки в розмірі 20 % від суми за кожен день прострочення зобовязання.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із положеннями ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як зазначив у своїй постанові від 18 вересня 2013 року за результатами розгляду справи № 6-63цс13 Верховний Суд України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Всупереч наведеним нормам закону та умовам договору позики відповідачем порушено строк повернення грошових коштів. 22 травня 2015 року позивач надіслав відповідачу претензію-вимогу про повернення боргу та сплати неустойки, про що свідчить лист від 22 травня 2015 року, опис цінного листа та фіскальний чек про відправлення кореспонденції на адресу відповідача. Однак, відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав та грошові кошти не повернув.
У відповідності до ст.525, 526, аб.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У відповідності до ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статтей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відтак, вимоги позивача про стягнення суми боргу та неустойки обґрунтовані та підлягають до задоволення.
Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд не приймає до уваги зроблений позивачем розрахунок 3 % річних, оскільки від виконаний невірно. Розмір 3 % річних за вказаний позивачем період прострочення виконання зобовязання щодо повернення позики в сумі 1000 грн. - з 2 березня 2015 року до 6 липня 2015 року - складає 10,36 грн. ( 1000 грн. х 3 % х 127 днів / 365 ).
Інфляційні втрати за час прострочення виконання зобовязання за вказаний період становлять 283,11 грн. (1000 грн. х (110,8 % х 114 % х 102,2 х 100,4 х 99,0 ).
Таким чином, вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають до часткового задоволення.
У відповідності до правил ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати.
На підставі наведеного та керуючись ст.10, 60, 88, 212, 224-226 ЦПК України, ст.525, 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд
в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243 ( двісті сорок три ) грн. 60 коп. судових витрат.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Рівненського міського суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :