Номер провадження: 22-ц/785/4781/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 7 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області, Відділу Державного земельного агентства у Березівському районі Одеської області, третя особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 Про визнання права на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

11.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просив визнати за ним право на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право на земельну ділянку площею 2,00 га, яка розташована на території Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області мас. № 25, ділянка № 7.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що після смерті 27.08.2004 року його дружини ОСОБА_5, яка проживала разом з ним в с. Гуляївка по вул. Щорса, 1а Березівського району Одеської області, відкрилася спадщина на вказану земельну ділянку, на яку був виготовлений державний акт на право приватної власності, але за життя нею не отриманий. Протягом встановленого законом строку позивач не звертався до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, хоча знав, що після відкриття спадщини залишилося вищевказане спадкове майно.

Представники відділу Держземагентства у Березівському районі Одеської області, Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області та ОСОБА_3 з вимогами позову погодились та не заперечувались проти його задоволення.

ОСОБА_4, будучи сповіщеною належним чином, до суду не з'явилась, однак своєю заявою від 23.02.2015 року просила розглядати справу без її участі та вимоги позову визнала в повному обсязі.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 07.04.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

16.04.2015 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Позивач є чоловіком ОСОБА_5, на імя якої був складений державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 2 га., розташовану за адресою: Одеська обл., Березівський р-н, Гуляївська сільська рада, масив № 25, ділянка № 7.

З ксерокопії вказаного державного акту не вбачається час його виготовлення, але зазначено, що його складено на підставі розпорядження Березівської районної державної адміністрації № 421/А-2003 від 12 серпня 2003 року ( а.с.19).

ОСОБА_5 померла 27.08.2004 року, після чого відкрилась спадщина, яка фактично складається із права на отримання у власність вищезазначеної земельної ділянки ( а.с.7).

Статтями 1268 і 1269 ЦК України передбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України , він не заявив про відмову від неї, та спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є також діти померлої ОСОБА_5 ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка своєю заявою від 23.02.2015 року відмовилась від належної їй частки на користь позивача.

Положеннями ст. ст. 1268-1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини або відмову від неї подається нотаріусу спадкоємцями особисто у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Так, з матеріалів справи, а також доводів позивача вбачається, що спадкоємці позивач та його діти, протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини до нотаріуса з приводу її прийняття не зверталися.

Відповідно до п. 4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається лише на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

За правилами ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину, якщо протягом зазначеного строку він не подав заяву про її прийняття.

Цивільним кодексом України встановлено категорії спадкоємців, які за загальним правилом вважаються такими, що прийняли спадщину. До такої категорії відносяться і спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що свідчить копія довідки ВК Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області від 20.03.2014 року.

Пунктами 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України також передбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 23 Постанови Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач звернувся до суду з даним позовом, не звертаючись до нотаріуса для отримання спадщини, нотаріусом не було прийнято відповідне рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Таким чином, позивач не довів, що його права порушуються та потребують судового захисту, у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною самого субєктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобовязаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів, вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є недоведеними та непідтвердженими, у звязку з чим неспроможними та такими, що не спростовують висновків суду, не маючи підстав та доведеності для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 7 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

03.06.2015 року м. Одеса