Провадження № 22-ц/779/1203/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Фединяка В.Д.,

суддів: Максюти І.О.,Матківського Р.Й.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулась в суд із указаним позовом і зазначала, що на підставі ордера серії АВ №003887 від 25 лютого 1998 року з ОСОБА_6 та сім'єю проживає в АДРЕСА_1. У квітні 2011 року ОСОБА_6 залишив сім'ю, забрав особисті речі і з цього часу в квартирі не проживає. 08 листопада 2011 року вона та ОСОБА_6 розірвали шлюб. ОСОБА_7, яка є дочкою, одружившись в серпні 2007 року виселилась з квартири і того часу не проживає в у вищевказаній квартирі. Посилаючись на те, що відповідачі більше 6 місяців без поважних причин не проживають у квартирі, на підставі ст.ст.71,72 ЖК України просила визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся в суд із позовом і зазначав, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1, що у Івано-Франківську. Крім нього, в цій квартирі постійно проживають відповідачі по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 У червні 2011 року він на декілька днів поїхав у село відвідати матір. Проте, повернувшись, виявив, що замки вхідних дверей поміняні і він не може потрапити в квартиру. Тривалий час намагався у добровільному порядку вирішити питання про добровільне вселення у житло, а після цього звертався у міліцію за вирішенням даного спору. Посилаючись на вказане, просив зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити в цю квартиру.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2013 року об'єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в позові.

Цим же рішенням позов ОСОБА_6 задоволено. Вселено ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_6 у користуванні квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання ключів від вхідних дверей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову ОСОБА_6 у задоволенні позову і задовольнити позов ОСОБА_2, вказуючи на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянтів, суд не врахував того, що відповідачі добровільно залишили спірну квартиру, не цікавились нею, не виконували свої обов'язків як наймачі житлового приміщення, тому втратили право на проживання у цій квартирі, так як без поважних причин більше шість місяців не проживають у квартирі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити цю скаргу, вказавши, що позивачка періодично на шість місяців виїжджає за кордон на роботу там же тимчасово проживає її дочка ОСОБА_7

ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав, вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим не заперечує, що позивачка періодично виїжджає за кордон.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 про вселення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 з поважних причин не проживає в АДРЕСА_1, так як відповідачі змінили замки вхідних дверей, чинять позивачу перешкоди в користуванні квартирою і порушують право позивачки на житло.

Щодо відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд зіслався на те, що вищевказана квартира є єдиним і основним житлом відповідачів, які не проживали в цій квартирі з поважних причин.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Так, частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Під час розгляду справи судом першої інстанції установлено, що 25.02.1998 року на сім'ю, яка складалася із 5-х чоловік, ОСОБА_6 отримав ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, сторони проживають і зареєстровані у вказаній квартирі. (а. с. 5).

Даними, які містяться у висновку №871 від 20.07.2012 року Івано-Франківського МВ УМВС підтверджується, що ОСОБА_9 звертався із заявою з приводу усунення перешкод в користуванні квартирою (а.с.4).

У зв'язку з цим, суд обгрутовано відхилив доводи ОСОБА_2 та показання свідків з її сторони про те, що ОСОБА_6 самостійно відмовився від спірного житла.

Достовірних доказів того, що відповідачі без поважних причин не проживають у спірній квартирі позивачка суду не подала.

Також суд обґрунтовано відхилив посилання на те, що ОСОБА_6 добровільно залишив місце проживання, переїхав на нове місце проживання і відповідно ст.107 ЖК України втратив право на житло у спірному житловому приміщенні з дня вибуття, оскільки в матеріалах справи відсутні докази.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування справедливого і по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 відхилити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: І.О.Максюта

Р.Й.Матківський