Справа № 203/2576/15-ц
Провадження № 2-н/0203/201/2015
УХВАЛА

29 квітня 2015 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

В порядку, визначеному ст. 11-1 ЦПК України, 29 квітня 2015 року розподілена заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення на його користь з ТОВ «Рекуперація свинцю» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати і компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 30248,92 грн.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 96 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до п.1, п. 2 ч.3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо, зокрема, заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу; із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Наявністю спору про право слід вважати, зокрема, відсутність документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, та, крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором), при цьому, не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання, а у судовому наказі не можуть вирішуватися питання про права та обов'язки інших осіб, про що роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ у п.п. 9, 16, 19 своєї постанови від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження».

Так, із поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Рекуперація свинцю», проте до заяви не додані докази на підтвердження наявності заборгованості із заробітної плати, зокрема, безспірності її розміру, періоду виникнення, не додано розрахунку такої заборгованості із якого можливо було б перевірити правильність розміру і безспірність боргу, а також заявником заявлено вимогу про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, яка не передбачена ст. 96 ЦПК України, не додано доказів підтвердження наявності такої заборгованості, виходячи з кількості днів такої відпустки, тощо.

Зважаючи на викладені обставини належить постановити ухвалу відповідно до вимог ч.4 ст. 100 ЦПК України про відмову у прийнятті заяви суддя постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 1, 2 ч.3 ст. 100, ч.4 ст. 100 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті його заяви про видачу судового наказу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Роз'яснити ОСОБА_1 його право на звернення до суду з тією самою вимогою у позовному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2