Справа № 744/441/15-ц
Провадження № 2/744/97/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», предявив позов до відповідача, ОСОБА_1, згідно даних якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № CNSMNN00000001 від 12 серпня 2008 року у розмірі 33102 гривні 10 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» у позові зазначено дані про те, що відповідно до укладеного договору CNSMNN00000001 від 12 серпня 2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 20000 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач станом на 16 лютого 2015 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у розмірі 33102 гривні 10 копійок, яка складається з наступного: 16666 гривень 13 копійок заборгованість за комісією за користування кредитом; 14383 гривні 49 копійок пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; штрафи: 500 гривень 00 копійок (фіксована частина); 1552 гривні 48 копійок (процентна складова).

У судове засідання представник позивача, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за довіреністю ОСОБА_3 не зявилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, де зазначила відомості про те, що вона позов підтримує повністю.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила про те, що вона свої зобовязання за кредитним договором виконала повністю достроково ще 23 червня 2009 року, повернувши кошти за кредитом позивачеві повністю. Про це вона поінформувала начальника місцевого відділення публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» і той із цим погодився, однак аніяких письмових документів щодо повного виконання зобовязань за договором від позивача вона не отримувала.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні позов також не визнав повністю та пояснив про те, що вимоги позивача він вважає незаконними.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних установлених судом обставин.

У справі зясовано, що між позивачем та відповідачем виникало зобовязання, яке підтверджується даними копії укладеного письмового кредитного договору № CNSMNN00000001 від 12 серпня 2008 року (а.с. 7-11), згідно якого кредитодавець (позивач) зобовязався надати грошові кошти (кредит) позичальникові (відповідачеві) на споживчі цілі у розмірі 20000 гривень 00 копійок строком на 60 місяців з 12 серпня 2008 року по 09 серпня 2013 року у розмірі та на умовах, встановлених договором.

23 червня 2009 року відповідачем було достроково повністю погашено кредит за кредитним договором шляхом проведення повного розрахунку, що підтверджується відомостями розрахунку заборгованості за договором, який надавався суду позивачем (а.с. 5).

Втім, при відсутності протягом тривалого періоду часу до цього заборгованості, починаючи з 14 серпня 2013 року позивачем відповідачеві нараховано 16666 гривень 13 копійок комісії за користування кредитом, а згодом і 14383 гривні 49 копійок пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи: 500 гривень 00 копійок (фіксована частина); 1552 гривні 48 копійок (процентна складова), на що вказують дані того ж таки розрахунку заборгованості за договором (а.с. 6 на звороті).

Нарахування комісії, що слугувала основою для обчислення заборгованості відповідачеві, позивач пояснює тим, що ця комісія є нічим іншим як платою за резервування, яка складає 2.4% від зарезервованих коштів на умовах графіку погашення заборгованості за кредитним договором згідно наказу позивача № СП-2008-410 від 08 квітня 2008 року, яким затверджено відповідні тарифи, з котрими відповідач де-юре ознайомлювалася при укладанні кредитного договору (пояснення представника позивача, копія графіку погашення кредиту та роздруківка з мережі Інтернет даних наказу на а.с. 45-49).

За таких обставин суд убачає за потрібне у позові відмовити з таких підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 розтлумачено положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», які поширюються на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право дострокового повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, повязаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, повязану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною.

Отже, сплата винагороди за резервування кредитних ресурсів не є самостійним зобовязанням за згаданим кредитним договором, а є похідним від основного кредитного зобовязання. У звязку з виконанням відповідачем обовязку повернення суми кредиту у нього після цього відпала потреба у резервуванні таких ресурсів, і відповідно дії позивача по нарахуванню такої винагороди неправомірні, оскільки ним фактично поставлено питання про сплату винагороди за послугу, яка вже не надавалася.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити повністю як щодо позовних вимог про стягнення з відповідача нібито заборгованості за комісією за користування кредитом, так і стосовно позовних вимог про присудження на користь позивача суми пені за начебто несвоєчасність виконання зобовязань за договором і штрафів у процентному та фіксованому розмірах, які виведені позивачем через нарахування комісії.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Гнип