Справа № 371/667/15ц Головуючий у І інстанції Гаврищук А.В.
Провадження № 22-ц/780/3544/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 11.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Антоненко В.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення грошових коштів,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу у розмірі 115000 грн. за договором позики.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 15 квітня 2015 року дану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві з підстав, передбачених ч. 2 ст. 121 ЦПК України, оскільки позивач не усунув недоліки, вказані в ухвалі судді від 07.04.2015 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення вимог ст. 6 Конвенції про права та основоположні свободи людини, ст. 1 та ч. 1 ст. 3 ЦПК України про право на справедливий і своєчасний розгляд цивільних прав, а також ч. 4 ст. 10 ЦПК України про сприяння учасникам процесу у здійсненні їхніх прав. Тому вважає, що така відмова в судовому розгляді є необгрунтованою і незаконною.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву позивачеві, суддя виходив з того, що позивач у встановлений судом строк не усунув зазначені в ухвалі від 07.04.2015 року недоліки позовної заяви, а саме: позивач не надав до суду доказів того, що він дійсно звертався із запитами до нотаріуса про надання інформації щодо кола спадкоємців ОСОБА_4 та до Яхнівської сільської ради щодо отримання довідки про те, що відповідачка ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_4

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява подається в письмовій формі.

Позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; імя (найменування) позивача і відповідача, а також імя представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів звязку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Стаття 119 ЦПК України містить вичерпний перелік вимог щодо форми і змісту позовної заяви і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_2 посилається на те, що відповідачка ОСОБА_3, будучи дружиною померлого ОСОБА_4, який одержав від позивача за договором позики суму коштів у розмірі 115000 грн., є правонаступником останнього, тому обовязок повернути його борг перейшов до його спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Згідно ухвали суддіМиронівського районного суду Київської області від 07 квітня 2015 року дану позовну заяву залишено без руху для усунення слідуючих недоліків: позивач у позовній заяві не зазначив доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_3 була дружиною померлого ОСОБА_4 і є спадкоємцем після смерті останнього.

Встановлено, що позивач на виконання зазначеної ухвали надав письмове повідомлення приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 про неможливість надати відповідну інформацію у звязку з нотаріальною таємницею, а також лист Яхнівської сільської ради від 23.04.2015 року про те, що факт перебування в зареєстрованому шлюбі громадян підтверджується свідоцтвом про шлюб або рішенням суду і не відноситься до компетенції сільської ради.

Виходячи з наведеного, оскільки у позивача є складнощі щодо отримання відповідних доказів по даній справі, то відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України суд за його клопотанням зобовязаний витребувати такі докази.

Крім того, згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Отже, колегія суддів вважає, що заява не може бути визнана неподаною та повернута за мотивами ненадання доказів, оскільки право осіб, які беруть участь у справі, надавати докази безпосередньо в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, суддя, постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачеві, не звернув уваги на те, що позивач подав позовну заяву в письмовій формі, виклав зміст вимог та обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, зазначив докази, тобто дана позовна заява належно оформлена, за формою і змістом відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви з підстав не усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 07.04.2015 року щодо ненадання позивачем доказів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, ухвала судді постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ст. 312 ЦПК України для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 15 квітня 2015 рокускасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів..

Головуючий

Судді