Справа № 761/805/15-ц
Провадження №2/761/2566/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Маліновській В.М.

при секретарі Лазоришинець К.М., Колесник М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування шкоди, завданої в наслідок ДТП, -

в с т а н о в и в :

У січні 2015р. Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (Позивач, ТДВ «СК «Індіго») звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 (Відповідач1) з позовом про відшкодування шкоди, завданої в наслідок ДТП.

У березні 2015р. Позивач подав до суду Уточнену позовну заяву, в якій други відповідачем зазначив Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (Відповідач2, ПАТ «УСК «Гарант-Авто») (а.с.36-38).

Обгрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначив, що 05 січня 2010 року о 13:15 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Полярній в м.Київ здійснив зіткнення з автомобілем «Міцубісі» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Київ від 29.01.2010р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП та вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

На час вчинення ДТП майнові інтереси пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «Міцубісі» д.н.з. НОМЕР_3 були застраховані у Позивача, згідно договору добровільного страхування № 206-03460-09 від 11 серпня 2009 року.

06.01.2010 страхувальник на адресу Позивача подав заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, в результаті чого Позивач нарахував та виплатив страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 3 683,78 грн., отримавши таким чином право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки.

На підставі вищевикладеного Позивач просить суд стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» страхове відшкодування у розмірі 3 173,78грн. та стягнути з ОСОБА_2 суму франшизи в розмірі 510,00 грн., а також судові витрати.

Представник Позивача після уточнення позовних вимог в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки не повідомив, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.34).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився та звернувся з заявою про застосування строку позовної давності (а.с.57), а також надав письмові заперечення в яких зазначив, що на момент вчинення ДТП відповідальність відповідача була застрахована ПАТ «УСК «Гарант Авто» та відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказане відшкодування збитків повинно відшкодовуватись останнім (а.с.24-26).

Представник відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки не повідомив (а.с.56).

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 05 січня 2010 року о 13:15 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Полярній в м.Київ здійснив зіткнення з автомобілем «Міцубісі» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Київ від 29 січня 2010р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП та вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.50).

Відповідно до ремонтної калькуляції транспортного засобу від 09.02.2010 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Мітсубісі» державний номер НОМЕР_3 складає 4333,86 грн. (а.с.10). Станцією технічного обслуговування Ніко-Україна було виставлено рахунок фактуру від 12.02.2010р. на вказану суму з ПДВ(а.с.9, 46).

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, на час вчинення ДТП майнові інтереси пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу ОСОБА_3 - «Мітсубісі» державний номер НОМЕР_3, були застраховані у позивача, згідно договору добровільного страхування № 206-03460-09 від 11 серпня 2009 року (а.с.4-5, 39-40).

06.01.2010 року потерпілий ОСОБА_3 на адресу позивача подав заяву (а.с.6-7, 41-43) про виплату йому страхового відшкодування, в результаті чого було складено Страховий Акт № 12091/206 від 17.12.2013р. (а.с.8, 44), та розрахунок страхового відшкодування (а.с.8 зв., 45).

Платіжним дорученням від 26.12.2013р. Позивач перерахував на рахунок Станції технічного обслуговування Ніко-Україна страхове відшкодування по Акту від 17.12.2013р. за договором №206-03460-09 від 11.08.2009р. по рахунку від 12.02.2010р. (за ОСОБА_3.) у розмірі 3 683,78грн., що підтверджується платіжним дорученням №5230 (а.с. 11, 49).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При цьому судом було встановлено, що на час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача1 - ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант Авто» (а.с.27), що було відомо і на момент оформлення ДТП (а.с.28).

За змістом положень ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. надано роз явлення щодо застосування положень зазначеної норми ЦК України у контексті Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема у абз.2 п.16 зазначено: «Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.».

Відповідач1 в запереченнях на позовну заяву зазначив, що оскільки його цивільно-правова відповідальність на час ДТП була застрахована, то стягнення суми, сплаченого Позивачем страхового відшкодування, має бути здійснено з Відповідача2, а не з нього, своєї згоди на стягнення суми з нього він не надає (а.с.26).

Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги в частині виплаченої суми страхового відшкодування, заявлені Позивачем, підлягали задоволенню за рахунок Відповідача2 - ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а з Відповідача1 лише на суму, яка відповідає розміру франшизи.

Однак, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Особливості застосування положень позовної давності щодо права вимоги, яке виникло у страховика по договору майнового страхування у зв'язку із виплатою ним страхового відшкодування по такому договору, викладені, зокрема у пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. Так, в абзаці 3 даного пункту Постанови зазначено: при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

За ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, слід зазначити, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода трапилася 05.01.2010 р., проте представник Позивача звернувся до суду 09.01.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволення вищевказаних позовних вимог, і у справі було подано заяву про застосування наслідків сплину строку позовної давності.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Судові витрати розподіляються судом відповідно до ст.88 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 256, 257, 993, 1188,1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування шкоди, завданої в наслідок ДТП, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :