АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3406/15 Головуючий 1-інст. Бабкова Т.В.
Справа - № 645/2199/14-ц Доповідач Зазулинська Т.П.
Категорія звернення стягнення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КОЛТУНОВОЇ А.І.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

за участю секретаря - Пруднікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 02 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з указаним позовом, у якому позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 222531,80 грн., з яких: тіло кредиту 145212,18 грн., відсотки 77319,62 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_4, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 16,4 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 02 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність ухваленого рішення і порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що між позивачем та ОСОБА_5 01 грудня 2006 року було укладено кредитний договір №837/06-КВ відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25271,00 дол. США з розрахунку 13,50 % річних на строк з 01.12.2006 року по 30.11.2011 року.

Виконання позичальником зобовязань за цим договором забезпечувалося іпотечним договором від 01.12.2006 року №837/06-КВ/Z укладеним між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_4 предметом якого є вказана однокімнатна квартира.

Позичальник своїх зобовязань за кредитним договором не виконує, у звязку з чим, виходячи з умов іпотечного договору та норм законодавства, позивач набув права на звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог за договором кредиту.

Зазначає, що введений мораторій на примусову реалізацію заставного майна не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє кредитору захищати свої права у зазначений спосіб, тоді як відмова у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки остаточно позбавляє кредитора такого права.

Посилаючись на ст.56 Закону України «Про заставу» стверджує, що у випадках, коли після укладення договору застави законодавством встановлені правила, які погіршують становище заставодавця та/або заставодержателя, умови договору зберігають силу на весь строк його дії.

Стверджує, що суд мав би задовольнити законні вимоги позивача, а потім вирішити питання, повязані з визначенням порядку і строку виконання рішення суду (застосувати відстрочку виконання рішення на період дії мораторію згідно ст.217 ЦПК України) та питання повязані зі зверненням ухваленого судового рішення до виконання (ст.368 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді,пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи скарги і матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з підстав, передбачених Законом України за №1304-УІІ від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті», який набрав чинності з 07.06.2014 року, пославшись при цьому, що ОСОБА_5 01.12.2006 року одержав кредит у Банку в іноземній валюті зі строком погашення до 30.11.2011 року у порядку та розміраїх, встановлених договором для придбання нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 і у забезпечення його виконання передав в іпотеку цю квартиру, загальною площею 30,8 кв.м., житловою - 16,4 кв.м., яка використовується ним і ОСОБА_4 як місце постійного проживання , оскільки іншого житла вони не мають.

Судова колегія вважає, що вказані висновки суду частково не відповідають обставинам справи, які судом встановлені неповно. Крім того, судом неправилно застосовані норми матеріального права.

Так, з матеріалів справи убачається, що 01.12.2006 року між ТОВ "Український промисловий банк" ( далі Банк ) та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №837/06-КВ відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 13000,00 дол. США на поточні потреби на строк 60 місяців, з процентною ставкою 13,5 % річних з кінцевою датою повернення кредиту 30.11.2011 року, зі сплатою комісій: за надання кредиту -2% від суми кредиту, за видачу готівкових коштів - 1,0% від суми кредиту.(а.с.6-11).

Того ж дня у забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_5, який діяв також від імені ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір №837/06-КВ/Z, предметом якого є однокімнатна квартира , загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власнгсті на житло від 23.12.2002 рок, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду.

26.12.2007 року і 13.10.2009 року між Банком і ОСОБА_5 укладались додаткові договори №№ 1 і 2 , за умовами яких (відповідно) сума кредиту визначена у розмірі 225271,00 дол., надання якого здійснюється двома траншами: 01.12.2006 року - 13000,00 дол.США і 26.12.2007 року - 15000,00 дол. США, за умови погашення кредиту на суму не менш ніж 2729,дол.США, а також змінено графік погашення кредиту.

26.12.2007 ррку між Банком і ОСОБА_5,який діяв також від імені і в інтересах ОСОБА_4. укладено договір про внесеня змін до іпотечного договору №837/06-КВ/Z з урахування додаткового договору до кредитного договору за № 1 від 26.12.2007 року.

На підставі договору від 30.06.2010 року активи та кредитні зобов"язання Укрпромбанку передані на користь Дельта Банку, у тому числі і за кредитним договором щодо ОСОБА_5, забезпеченому іпотекою, з розміром невиконаного грошового зобов"язання у валюті кредиту 17538,57, у гривні України - 138998,10 грн. (а.с.20)

В матеріалах справи міститься копія заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20.06.2013 року, яким солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_7 (поручителя) на користь ПАТ " Дельта Банк" стягнуто заборгованість за кредитним договором від 01.12.2006 року в розмірі 179 923,15 грн. і 1799,23 грн. судового збору.

Правові позиції Верховного Суду України у справах № №6-57цс15 і 6-58цс15 ( постанови від 27.05.2015 року)наступні:

Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті (далі Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Разом з тим суд касаційної інстанції, погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у справі, яка переглядалася, не врахував, що Закон № 1304-VII не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. ( 6-57цс15)

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. (6-58цс15)

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"язковими для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, відмовляючи у позові на підставі ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до п.п.,1,3,4ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції, судова колегія позбавлена можливості ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог з наступних підстав.

У справі відсутні будь-які дані про звернення до виконання вищезазначеного заочного рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 20.06.2013 року, що не надає можливості визначити розмір заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором, в рахунок якої може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, звернувшись до суду позивач одного з іпотекодавців: ОСОБА_4 зазначив у своєму позові відповідачем, а другого: ОСОБА_5 - 3-ю особою, у той час як обидві вказані особи є іпотекодавцями за одним договором іпотеки і щодо одного предмету іпотеки.

Зазначаючи у позові, що він просить звернути стягнення на предметі іпотеки з ОСОБА_4 позивач не врахував, що предмет іпотеки належить відповідачу і 3-й особі на праві спільної сумісної власності і частка ОСОБА_4 в цьому майні не визначена.

За таких обставин, судова колегія відмовляє у задоволенні позову ПАТ " Дельта Банк" з інших підстав :за недоведеністю, що не позбавляє його права звернутись до суду повторно.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п.п.1,3,4 ст.309, ст.ст . 313, 314, . 316, 317, 319,324 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 02 березня 2015 року скасувати. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити з інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії -підписи

Копія вірна. Суддя -