Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1194/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

16 червня 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Міщанін О.О., Пилипенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції, треті особи Приватне підприємство «Нива-В.Ш.», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 10 березня 2015 року звернулися в суд з позовом до ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції.

В поданій до суду 19 травня 2015 року заяві уточнив свої позовні вимоги.

Посилався на те, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсними результати торгів, проведених ПП «Нива В.Ш.» 20 січня 2012 року з реалізації нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, протокол прилюдних торгів та акт про проведення прилюдних торгів. Також рішенням суду визнано недійсним свідоцтво про належність ОСОБА_4 зазначеної квартири.

Вказував, що він брав участь в зазначених торгах, сплатив на користь ПП «Нива В.Ш.» гарантійний внесок в розмірі 15270 грн., 274860 грн. сплатив на депозитний рахунок Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції за придбане майно та 15270 грн. доплати винагороди торгівельній організації. Загальна сума сплачених ним коштів склала 305400 грн.

Посилався на те, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року за його позовом стягнуто з ПП «Нива В.Ш.» на його користь суму в розмірі 30540 грн.

Вважає, що решту коштів мають повернути відповідачі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції.

В уточненій позовній заяві просив суд стягнути з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на його користь 437451,86 грн., з яких: 249327,27 грн. безпідставно збережені кошти, 10533,71 грн. 3 відсотки річних, 177570,88 грн. сума інфляції. Просив також суд стягнути з Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на його користь 44797,91 грн., з яких: 25532,77 грн. безпідставно набуті кошти, 1080,77 грн. 3 відсотки річних, 18184,41 грн. сума інфляції.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представники Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції в задоволенні позовних вимог до відділу просили відмовити, посилалися на те, що не є стороною недійсного правочину, а суми виконавчого збору згідно з платіжними дорученнями перераховані до державного бюджету, тому не можуть бути стягнуті з відділу ДВС.

Інші особи в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали цивільних справ № 552/6344/13-ц та № 552/3627/14-ц, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2010 року, яке вступило в законну силу, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6406С23/41від 28 листопада 2006 року та № 6407С29/87 від 07 листопада 2007 року, укладеними між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_6 у розмірі 936 грн. 54 коп. та 22453 доларів США, та відшкодування судових витрат у розмірі 1820 грн., шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки 259440 грн.

По даній справі видані виконавчі листи, які ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» були предявлені на примусове виконання до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції в липні 2010 року.

Також встановлено, що предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1 в результаті примусового виконання зазначеного судового рішення була реалізована в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» 20 січня 2012 року, про що складено протокол проведення прилюдних торгів № 1711068-1 від 20.01.2012 року та акт державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 31.01.2012 року. Покупцю ОСОБА_4 видано відповідно свідоцтво про право власності на квартиру.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсним результати прилюдних торгів, які проведені 20 січня 2012 року ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації квартири АДРЕСА_1, визнано недійсним протокол про проведення зазначених прилюдних торгів, визнано недійсним акт прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки та визнано недійсним свідоцтво про належність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1.

Також дослідженими в справі доказами встановлено та не оспорювалося сторонами по справі, що позивач ОСОБА_4 у звязку з прийняттям участі в прилюдних торгах та визначенням його переможцем сплатив на користь ПП «Нива-В.Ш.» гарантійний внесок в сумі 15270 грн., 274860 грн. за придбане майно та 15270 грн. доплати винагороди торгівельній організації. Загальна сума сплачених позивачем коштів склала суму в розмірі 305400 грн., за якою і було реалізовано предмет іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_4 стягнуто з Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» на користь ОСОБА_4 30540 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення грошових коштів з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та до Київського відділу ДВС полтавського міського управління юстиції позивач ОСОБА_4 посилається на те, що грошові кошти в розмірі 274860 грн., які ним були перераховані на рахунок ДВС, є коштами, отриманими за визнаним судом недійсним правочином, зберігаються відповідачами без достатньої правової підстави, підлягають йому поверненню з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Відповідні твердження позивача не ґрунтуються на нормах закону з наступних підстав.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що сума грошових коштів в розмірі 274680 грн., які були сплачені ОСОБА_4 на рахунок ДВС, були розподілені наступним чином:

· 249327,27 грн. трьома рівними платежами в сумі 83109,09 грн. згідно з платіжними дорученнями від 27 січня 2012 року перераховані ПАТ «Укрексімбанк» згідно виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Полтави за № 2-836/10 про звернення стягнення на предмет іпотеки;

· 24934,73 грн. трьома рівними платежами в сумі по 8310,91 грн. згідно з платіжними дорученнями від 26 січня 2012 року перераховані до Державного бюджету України згідно з постановами державного виконавця про стягнення виконавчого збору;

· 150 грн. трьома платежами по 50 грн. перераховано як витрати на проведення виконавчих дій;

· 450 грн. перераховано на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» як авансовий внесок.

·

За нормами ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 зазначеної статті також передбачено, що положення цієї глави (Глава 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави») застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Статтею ст. 1214 ЦК України, на яку також посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Отже, ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Тобто, відчуження майна (квартири АДРЕСА_1) з прилюдних торгів 20 січня 2012 року відноситься до угод купівлі-продажу, в судовому порядку така угода була визнана недійсною в порядку, визначеному ст. ст. 203, 215 ЦК України, тому до даних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 216 ЦК України щодо наслідків недійсності правочину.

Згідно ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як встановлено судом, сторонами договору (торгів), які відбулися 20 січня 2012 року та які визнані судом недійсними, є ПП «Нива-В.Ш.» (організатор торгів) та позивач ОСОБА_4 (їх переможець).

За таких обставин, саме ці сторони договору в результаті визнання торгів недійсними повертаються в первісний стан шляхом реституції.

Зазначену позицію виклав Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в п. 30 постанови від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Ні відповідач ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України», ні Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції не є сторонами договору (проведених торгів), тому до них не можуть бути застосовані наслідки недійсності даного правочину.

При цьому в силу норм ст. 216 ЦК України реституція полягає в зобовязанні торгівельної організації повернути іншій стороні, в даному випадку ОСОБА_4, грошових коштів, одержаних за недійсним правочином, і в зобовязанні ОСОБА_4 повернути торгівельній організації предмет іпотеки квартиру.

Як розяснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в п. 30 постанови від 7 лютого 2014 року N5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені.

Твердження представника позивача в судовому засіданні про те, що саме Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції є стороною договору під час проведення прилюдних торгів не заслуговує на увагу.

Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та їх соціальний захист визначає Закон України «Про державну виконавчу службу», який в ст. 1 визначив, що Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до Тимчасового Положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року N 68/5, орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота (п. 3.1.).

Тому продавцем у процедурі проведення прилюдних торгів є спеціалізована організація, яка діє на підставі договору з ВДВС.

Сама такий договір було укладено між Київським ВДВС Полтавського міського управління юстиції та ПП «Нива-В.Ш.» 23 вересня 2011 року.

Крім того, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення з Київського відділу ДВС Полтавського міського управління юстиції грошових коштів в розмірі 44797,71 грн., з яких 25532,73 грн. на думку позивача є безпідставно набуті, та які перераховані в рахунок виконавчого збору, позивачем не враховано ту обставину, що відділ державної виконавчої служби не є особою, яка набула майно та зберігає його в себе.

Як встановлено дослідженими в справі доказами, відразу після проведених торгів 26 січня 2012 року грошові кошти трьома сумами в загальному розмірі 25532,73 грн. були перераховані до Державного бюджету України та не знаходяться у володінні Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції. Тому відповідний відділ ДВС не є особою, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави в розумінні Глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави».

Щодо правових підстав для перерахування коштів до державного бюджету, то такими правовими підставами були відповідні постанови державного виконавця про стягнення сум виконавчого збору з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були винесені в межах виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, яке вступило в законну силу та в силу норм ст. 124 Конституції України обовязкове до виконання.

Станом на час вирішення справи такі правові підстави не відпали, а зберігають чинність, зокрема, є чинним та не скасованим рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, належний ОСОБА_6 ОСОБА_8, ОСОБА_7, а також є чинними та ніким не оспорені і не скасовані постанови державного виконавця від 20 січня 2012 про стягнення виконавчого збору.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про стягнення грошових коштів, 3 відсотків річних та сум інфляції є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» суд виходить також з того, що стягувач в виконавчому провадженні, яким є банк, не є стороною недійсного правочину (проведених торгів).

З цих підстав до даного відповідача також не можуть бути застосовані наслідки недійсності даного правочину, встановлені ст. 216 ЦК України.

Норми ст. 1212 ЦК України щодо обовязку особи повернути майно, набуте або збережене у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з наступних підстав.

Як встановлено судом, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» не є стороною недійсного правочину (проведених 20 січня 2012 року торгів).

Грошові кошти в загальній сумі 249327,27 грн., які були перераховані до банківської установи згідно з платіжними дорученнями від 27 січня 2012 року Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції є грошовими коштами, які отримані на виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, тобто, на відповідній правовій підставі.

Твердження представникам позивача про те, що відповідна правова підстава відпала на час вирішення даної справи судом не заслуговує на увагу.

Єдиною правовою підставою отримання грошових коштів для ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» є судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Результати проведених 20 січня 2012 року прилюдних торгів, протокол від 20 січня 2012 року та акт про проведення прилюдних торгів від 20 січня 2012 року не є відповідною правовою підставою для отримання даних грошових коштів в розумінні ст. 1212 ЦК України.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 388 ЦК України, на яку додатково посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином, норми відповідних статей Цивільного кодексу не можуть бути застосовані до позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», оскільки вони регулюють правовідносини, які виникли між власником майна та набувачем, якими не є позивач ОСОБА_4 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4. до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення грошових коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції є безпідставними та не підлягають задоволення.

Твердження представника ОСОБА_4 про те, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2015 року встановлено, що сума грошових коштів 274860 грн., яка була сплачена ОСОБА_4, була перерахована на рахунок Київського ВДВС, тому дані кошти мають бути повернути ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», який в подальшому отримав ці кошти, не є вірними. Обставини, на які посилається представник, не встановлювалися відповідним судовим рішенням.

У звязку з відмовою ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені ним судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 209, 213- 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя Н.Л.Яковенко

16.06.2015