Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

9 червня 2015 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Строган Л.В., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представників відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської області, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист права власності, визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету Старочуднівськогутянської сільської ради, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2013 року ОСОБА_8 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_5 з позовом до Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської області та ОСОБА_9, в якому, посилаючись на те, що позивач відповідно до договору дарування, укладеного 25.10.1985 року з ОСОБА_10, є власником житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, просила ухвалити рішення про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Старочуднівськогутянської сільської ради № 60 від 31.10.2012 року про визнання права власності на вказаний будинок за ОСОБА_9 та про зобов'язання останнього не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні цим будинком.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року до участі в справі в якості відповідачів були залучені правонаступники ОСОБА_9, який вибув із процесу у зв»язку зі смертю - ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 9 червня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог про зобов»язання ОСОБА_9 не чинити позивачу перешкод у користуванні спірним житловим будинком закрито.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та Старочуднівськогутянська сільська рада Романівського району Житомирської області позов не визнали, посилаючись на те, що договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 між позивачем та ОСОБА_10 не укладався, а тому право власності за ОСОБА_9 було визнано виконавчим комітетом Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської на законних підставах.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не з»явились, заперечень проти позову не подали.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, та висновки експертиз суд встановив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_10, якій на праві власності належав житловий будинок по АДРЕСА_1.

Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 та записами, які містяться в погосподарських книгах Старочуднівськогутянської сільської ради за період з 1983 року по 2000 рік.

Згідно даних, які містяться в цих же погосподарських книгах, у будинку, який належав ОСОБА_10, з вересня 1996 року проживав її син ОСОБА_9

31 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської області було прийняте рішення № 60, згідно якого за ОСОБА_11 було визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Оспорюючи правомірність зазначеного рішення, та доводячи ту обставину, що спірний житловий будинок належить їй, позивач послалася на наявність договору дарування цього будинку, який був укладений між нею та ОСОБА_10 25.10.1985 року, а також на ту обставину, що вона до цього часу сплачує податок за землю, на якій розташований будинок.

Окрім цього, під час розгляду справи представник позивача, доводячи належність даного будинку ОСОБА_5, послалася на дані, які містяться в погосподарській книзі Старочуднівськогутянської сільської ради за 1986-1988 роки, а також на наявність судових рішень, якими встановлено, що ОСОБА_10 подарувала будинок в с. Старочуднівська Гута своїй онуці, зокрема, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 березня 1993 року та ухвали судової колегії в цивільних справах Житомирського обласного суду від 9 червня 1993 року.

Дослідивши вказані докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі вказаного договору не набула, з огляду на таке.

Статтею 128 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР 1963 року), чинного на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до статей 227,244 ЦК УРСР 1963 року договір дарування жилого будинку підлягав обов»язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією з сторін був громадянин. Недодержання цієї вимоги тягнула недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір дарування жилого будинку підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно пункту 2 розділу І Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої Наказом Міністра юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських Рад депутатів трудящих мали право вчиняти голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету, відповідної Ради депутатів трудящих було покладено вчинення нотаріальних дій.

Судом встановлено, що договір дарування, на який посилається позивач, як на підставу виникнення у неї права власності на спірний житловий будинок, посвідчений від імені секретаря Старочуднівськогутянської сільської ради ОСОБА_12

Згідно матеріалів перевірки, проведеної Романівським РВ УМВС України в Житомирській області за заявою ОСОБА_2, у період часу з 1984 року по 1990 рік посаду секретаря Старочуднівськогутянської сільської ради обіймала ОСОБА_13, а ОСОБА_12 в цей період часу працювала головним бухгалтером даної сільської ради.

Окрім цього, встановлено, що вищевказаний договір дарування не був зареєстрований в журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Старочуднівськогутянської сільської ради, а також не був зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Суд також бере до уваги, що обставини, які зазначені у договорі дарування від 25.10.1985 року, як передумова його укладення, насправді не існували. Зокрема, у вказаному договорі зазначено, що ОСОБА_10 дарує будинок у зв»язку з досягненням позивачем шістнадцятирічного віку. В той же час, станом на 25 жовтня 1985 року вік ОСОБА_5 становив п»ятнадцять років.

Недотримання вимог законодавства щодо обов»язкової нотаріальної форми угоди, а також відсутність достовірних даних про реєстрацію у встановленому законодавством порядку переходу права власності на спірний будинок до позивача, на переконання суду, свідчить про безпідставність її доводів, щодо набуття нею права власності на цей будинок.

Інші докази, якими позивач та її представник обґрунтовують позов, суд відхиляє, виходячи з наступного.

Дані щодо належності ОСОБА_5 спірного будинку, які містяться в погосподарській книзі Старочуднівськогутянської сільської ради за 1986-1988 роки суд вважає недостовірними, оскільки відповідні записи виконані з численними необумовленими виправленнями, які унеможливлюють з»ясування первісної інформації, яка була в ній зафіксована.

Факти, які були встановлені рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 березня 1993 року та в ухвалою судової колегії в цивільних справах Житомирського обласного суду від 9 червня 1993 року не є преюдиційними, оскільки ці факти встановлені судовими рішеннями у справі, в якій брали участь інші особи. Тому вказані докази підлягають оцінці на загальних підставах.

Враховуючи, що вказані судові рішення не містять достатніх даних про умови укладення угоди, за якою ОСОБА_10 передала права власності на свій будинок іншій особі, суд вважає дані докази недостатньо переконливими.

Квитанції про сплату позивачем податку за землю не містять інформації щодо предмета доказування, отже є неналежними доказами.

Посилання позивача на те, що прийняття рішень з питання визнання права власності не віднесено до компетенції виконавчих органів сільської ради є безпідставними, оскільки виконавчий комітет сільської ради при прийнятті оскаржуваного рішення реалізовував свої повноваження, пов»язані з оформленням права власності на нерухоме майно відповідно до розділу VIII Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 № 7/5.

Встановивши відсутність передумов для захисту позивачем права власності на спірний будинок, в тому числі й з підстав, передбачених статтею 391 Цивільного кодексу України, на яку остання послалася як на правову підставу позову, суд прийшов до висновку про його безпідставність.

Керуючись статтями 128, 227,244 ЦК УРСР 1963 року, статями 386, 391 Цивільного кодексу України, статтями 10, 11, 174, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Романівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В.Бабич