Ухвала

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Коротуна В.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою про перегляд рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня

2014 року за нововиявленими обставинами за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Мукачівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на частку нерухомого майна, за касаційними скаргами ОСОБА_4 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року

померла його мати - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина

на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, в

м. Мукачево, Закарпатської області. 22 липня 2009 року ОСОБА_5

залишила заповіт на ім'я свого сина - ОСОБА_3, згідно якого визначила останнього спадкоємцем всього належного їй майна.

Однак, чоловік померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (батько позивача) успадкував вищевказану частину квартири № 125 на своє ім'я та ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер. Проте, за своє життя ОСОБА_6 відчужив 1/5 частину квартири № 125 за вказаною адресою своїй онучці - ОСОБА_4, яка у добровільному порядку повернути вказане майно позивачу відмовляється.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про спадщину за законом від 3 серпня 2010 року на

1/5 частину квартири № 125 за вказаною адресою, видане

Мукачівською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на 1/5 частину

квартири № 125 за вказаною адресою в порядку спадкування за

заповітом після смерті матері - ОСОБА_5 та витребувати у ОСОБА_4

на користь ОСОБА_3 1/5 частини квартири АДРЕСА_1

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про спадщину за законом від 3 серпня 2010 року на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2

в м. Мукачево, Закарпатської області, видане Мукачівською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_6, зареєстроване в реєстрі за № 1-1115.

Витребувано у ОСОБА_4 на користь

ОСОБА_3 спадкове майно, що залишилося

після смерті ОСОБА_5, у виді 1/5 частини квартири

АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 в

м. Мукачево, в порядку спадкування за заповітом матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 487,20 грн судового збору.

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою

про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, обґрунтовуючи свою заяву тим, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 5 вересня 2014 року скасовано рішення Мукачівського міськрайонного суду від 9 вересня 2013 року та ухвалено

нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено, тому вважала останнього таким, що спадщину не прийняв, оскільки у нього відсутні будь-які права на майно.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 16 лютого 2015 року заяву ОСОБА_4 задоволено, в позові

ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання

права власності на частку нерухомого майна відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня

2015 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської

області від 16 лютого 2015 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня

2014 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від

27 березня 2015 року, залишити в силі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 лютого 2015 року, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилася спадщина на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2

в м. Мукачево, після смерті ОСОБА_5 (а.с. 16, 18-20, том 1).

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 є її син -

ОСОБА_3 (а.с. 162, том 1).

Згідно відповіді державного нотаріуса від 28 грудня 2013 року, позивачу повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_5 від 22 липня 2009 року на 1/5 частину квартири № 125 за вказаною адресою, на ім'я ОСОБА_3 неможливо, оскільки свідоцтво на вказану частину квартири № 125 було видане 3 серпня 2010 року за реєстровим № 1-1115 на ім'я чоловіка померлої - ОСОБА_6 (а.с.28, 35-36, том 1).

Відповідно до договору дарування від 18 грудня 2012 року,

ОСОБА_6 подарував ОСОБА_4, яка прийняла в дар

2/5 частини квартири АДРЕСА_3, що належали дарувальнику (ОСОБА_6.), з яких 1/5 частина вказаної квартири отримана у спадок після смерті дружини ОСОБА_5 та 1/5 частина вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

(а.с. 17, том 1).

Судами встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_6 (чоловіка померлої) та реєстрації права власності на нерухоме майно у виді 1/5 частини квартири

АДРЕСА_1 в м. Мукачево за ОСОБА_6 порушує право ОСОБА_3 на спадщину в порядку спадкування за

заповітом його матері.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

У пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року

№ 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_3 не відмовлявся від прийняття спадщини за заповітом матері, а дізнавшись про наявність заповіту, в судовому порядку отримав додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини та прийняв її.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції від 16 липня

2014 року, апеляційний суд у своїй ухвалі від 20 листопада 2014 року зазначив, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 5 вересня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції від 9 вересня 2013 року, яким було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, одночасно вказавши, що на момент пред'явлення позову та ухвалення судом першої інстанції рішення від 16 липня 2014 року, рішення суду від 9 вересня 2013 року є чинним та не скасовано.

Такі доводи апеляційного суду є помилковими та суперечать один одному.

Також, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, апеляційний суд у своїй ухвалі від

27 березня 2015 року, навів підстави для скасування рішення суду першої інстанції від 16 лютого 2015 року, яким було відмовлено в позові

ОСОБА_3, посилаючись на те, що по даній справі існують два судових рішення з протилежними висновками, а також на те, що такі доводи вже були предметом розгляду при постановленні ухвали апеляційного суду від

20 листопада 2014 року, які останнім були відхилені.

Отже, висновки апеляційного суду є помилковими, судом не надана оцінка тому, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 вересня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено та визначено йому додатковий строк у два календарних місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 5 вересня

2014 року рішення суду першої інстанції від 9 вересня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 5 вересня 2014 року залишено без змін.

Тому, враховуючи викладене, задовольняючи позовні вимоги

ОСОБА_3, суди дійшли помилкового висновку щодо необхідності витребування у ОСОБА_4 1/5 частини спірної квартири як від добросовісного набувача та передачі цієї частки спадкоємцю за заповітом, оскільки судом апеляційної інстанції вже було відмовлено в позові

ОСОБА_3 про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини, що також було залишено поза увагою апеляційного суду при розгляді заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Отже, оскільки під час розгляду справи ОСОБА_3 про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини було ухвалено рішення, згідно якого останньому надано строк для її прийняття, чим керувались суд першої та апеляційної інстанцій під час задоволення позову ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на частку нерухомого майна, проте рішенням апеляційного суду, яке набрало законної сили, було відмовлено ОСОБА_3 у наданні строку для прийняття спадщини, що це є юридичний факт, який не було взято до уваги як судом першої інстанції так і апеляційним судом, який виник після набрання судовим рішенням законної сили та має істотне значення для розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд першої та апеляційної інстанцій, на порушення вимог частини 4 статті 10, частини 1 статті 31, частини 1 статті 137 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, чим допустили порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Судові рішення не можуть залишатися в силі, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно з частиною 2 статті 338 ЦПК України підлягають скасування з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

18 листопада 2015 року в судовому засіданні до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_4 було подано заяву про відмову від касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 330 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення касаційного провадження. Про прийняття відмови від касаційної скарги та закриття касаційного провадження суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 5 ст. 330 ЦПК України у разі закриття касаційного провадження у зв'язку з відмовою від касаційної скарги повторне оскарження цих рішень, ухвал цією особою не допускається.

Керуючись статтями 336, 338, 330 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Заяву ОСОБА_4 про відмову від касаційної скарги задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_4 від касаційної

скарги на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2015 року в справі за заявою про перегляд рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2014 року за нововиявленими обставинами за позовом ОСОБА_3

Петровича до ОСОБА_4, третя особа - Мукачівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва

про право на спадщину, витребування майна з чужого незаконного

володіння та визнання права власності на частку нерухомого майна.

Касаційне провадження у справі за заявою про перегляд рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня

2014 року за нововиявленими обставинами закрити.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Ступак