Номер провадження: 22-ц/785/4231/15
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Заїкін А.П., Кварталова А.М.

При секретарі Томашевська Ю.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ Експерементальний завод засобів автоматизації Харчопромавтоматика

- про визнання дійсним договору міни та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

08.07.2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вимогами щодо визнання дійсним договір міни нежитлових приміщень, а саме: нежитлових будівель прохідної літ. «Б», розташованої по АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі по АДРЕСА_2, укладений 12 лютого 2014 року між ОСОБА_5 та товариством з обмеженою відповідальністю «Експериментальний завод засобів автоматизації «Харчопромавтоматика». Визнати за ОСОБА_5 право приватної власності на нежитлові будівлі, які розташовані по АДРЕСА_2, що складаються з: 1.1 будівлі заводоуправління - 327 кв.м., 1.2 гаража - 120 кв.м., 1.3 електромеханічного відділу 203 кв.м.. 1.4 складу бита та упаковки - 117 кв.м., 1.5 прохідної трансформаторної підстанції, в тому числі: 1.6.1 будова ТП - 20 кв.м, 1.6.2 трансформатора силового ТМ-250 - 1 шт., 1.7. навісу 540 кв.м. Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю «Експериментальний завод засобів автоматизації «Харчопромавтоматика» право приватної власності на нежиглову будівлю - прохідну літ. «Б, по АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12.02.2014 року сторони уклали договір міни зазначених нежитлових будівель, матеріальних претензій сторони не мають, однак оформити угоду нотаріально не можуть, так як передане нею майно являється незавершеним.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2014 року позов задоволений. Суд визнав дійсним договір міни нежитлових приміщень, а саме: нежитлових будівель прохідної літ. «Б», розташованої по АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі по АДРЕСА_2, укладений 12 лютого 2014 року між ОСОБА_5 та товариством з обмеженою відповідальністю «Експериментальний завод засобів автоматизації «Харчопромавтоматика». Визнати за ОСОБА_5 право приватної власності на нежитлові будівлі, які розташовані по АДРЕСА_2, що складаються з: 1.1 будівлі заводоуправління - 327 кв.м., 1.2 гаража - 120 кв.м., 1.3 електромеханічного відділу 203 кв.м.. 1.4 складу бита та упаковки - 117 кв.м., 1.5 прохідної трансформаторної підстанції, в тому числі: 1.6.1 будова ТП - 20 кв.м, 1.6.2 трансформатора силового ТМ-250 - 1 шт., 1.7. навісу 540 кв.м. Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю «Експериментальний завод засобів автоматизації «Харчопромавтоматика» право приватної власності на нежитлову будівлю - прохідну літ. «Б, по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в заявлених вимогах, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що уразі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним та на відсутність доказів на підтвердження пава власності сторін на спірне майно.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення сторін, що зявились, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заявлені вимоги, районний суд виходив з того, що сторони відповідно договору міни від 12 лютого 2014 року користуються майном, однак оформити нотаріально сторони не в змозі, так як передане позивачкою майно є незавершеним. При цьому, районний суд не зазначив правову норму на підставі котрої прийшов до зазначеного висновку.

Проте з таким висновком районного суду погодитись не можна з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до простого письмового договору міни від 12.02.2012 року сторони здійснили обмін нежитлових приміщень, а саме: нежитлових будівель прохідної літ. «Б», розташованої по АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі по АДРЕСА_2, укладений 12 лютого 2014 року між ОСОБА_5 та товариством з обмеженою відповідальністю «Експериментальний завод засобів автоматизації «Харчопромавтоматика».( а.с.10-11)

Відповідно до положень ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 182 Цивільного кодексу (далі ЦК) України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

У відповідності до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 657, ч.ч. 1, 2 ст. 715, ст. 716 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до вищевказаних норм ЦК України договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі - продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

На час виникнення між сторонами правовідносин положеннями ч. 1 ст. 657 ЦК України передбачено і державну реєстрацію такого договору.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержаннями вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Таким чином, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, районному суду необхідно було враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін. Такий договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія приходить до висновку, що визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості суперечить законодавству, оскільки такий правочин підлягає обов'язковій державній реєстрації, а тому частина друга статті 220 ЦК України до таких правовідносин не застосовується.

Така Правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року № 6-162цс12 та є обовязковою для застосування судом.

Посилання сторін на те, що вини являються власника спірних приміщень та самостійно вправі укладати угоди суд оцінює критично так як не позбавляє їх права на посвідчення зазначеної угоди у спосіб передбачений законом.

З врахуванням вищезазначеного та зважаючи на те, що суд помилково вважав дійсним договір міни та визнав право власності на нерухоме майно судова колегія з підстав ст.309 ч.1 п. 3,4 ЦПК України приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в заявлених вимогах.

Керуючись ст.ст. 309,316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2014 року скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_5 до ТОВ Експерементальний завод засобів автоматизації Харчопромавтоматика про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді А.М.Кварталова

А.П.Заїкін