Провадження №: 2/752/6537/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.,

при секретарі Рожок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-12», третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-12», третіх осіб сина ОСОБА_3, дочки ОСОБА_4 про визнання права власності.

Позивач просить визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 66,40 кв. м., житловою площею 40,94 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обгрунтування позову позивач вказує, що її чоловік, ОСОБА_5 був членом житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-12» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 10.04.1984р. № 357. Як член кооперативу, він отримав квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Квартира складається з трьох окремих жилих кімнат, кухні, коридору, туалету, ванної кімнати, балкона, загальною площею 66,40 кв.м., житловою площею 40,94 кв. м. 16 січня 1992 року, ним у повному обсязі був сплачений пайовий внесок за цю квартиру.

Викладені обставини підтверджуються довідкою № 13-1 від 13 лютого 2008 року, що видана житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний-12».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Цей факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. Заповіту він не залишив.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, вона, як дружина спадкодавця, є спадкоємцем першої черги спадкування за законом.

Факт наявності родинного зв'язку між нею та ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 11.08.1978 р.

У встановлений законом строк та з додержанням встановленого порядку, вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Згідно частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Окрім неї, спадкоємцями першої черги спадкування за законом є діти спадкодавця, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, але вони відмовились від прийняття спадщини на її користь, подавши нотаріусу відповідну заяву.

Але нотаріус постановою від 20.10.2015р. відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, це нотаріус мотивував тим, що довідка № 13-1, видана житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний-12» м. Києва 13 лютого 2008 року - не зареєстрована Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві, а отже у неї відсутні необхідні правовстановлюючі документи на спадкове майно. За викладених обставин, вона вимушена звернутися до суду.

Хоча, довідка № 13-1, видана житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний-12» м. Києва 13 лютого 2008 року насправді не зареєстрована Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві, але, вона вважає, що встановлене цим документом право власності ОСОБА_5 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 увійшло до складу спадщини, що відкрилася після його смерті, виходячи з наступного.

Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 № 697-XII, який діяв на час повної сплати пайового внеску, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

В пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» міститься наступна правова позиція: «Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.».

З наведеного слідує, що, оскільки, ОСОБА_5 було сплачено пайовий внесок за квартиру в повному обсязі 16 січня 1992 року, тобто до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з урахуванням частини 1 статті 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII, який діяв на час повної сплати ОСОБА_5 пайового внеску та пов'язував виникнення права власності на квартиру лише з самим фактом повної сплати членом житлово-будівельного кооперативу пайового внеску за квартиру, то виникнення у ОСОБА_5 права власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 не залежало від факту його державної реєстрації. Отже, ОСОБА_5, за життя, набув права власності на зазначене майно, і воно увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті.

Позивач вказує що прийшла до висновку про те, що своєчасно звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона прийняла у спадщину квартиру, що розташована, за адресою: АДРЕСА_1, і це майно належить їй з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Позивач вказує, що оскільки нотаріус не визнає її право на спадщину та відмовляєтся видати свідоцтво про право на спадщину, вона змушена звернутися до суду. В ситуації, що склалася, її право на спадщину може бути захищено шляхом його визнання судом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримує, справу просить розглянути без її участі.

Представник відповідача Житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-12» в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Треті особи по справі, діти позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов визнали, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі у яких вказали також що відмовляються від прийняття спадщини після смерті батька.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено що між ОСОБА_5 та позивачкою ОСОБА_1 11.08.1978 року був укладений шлюб що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 11.08.1978 р.(а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_5 помер. Цей факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1. (а.с.13).Заповіту він не залишив.

У період шлюбу з позивачкою її чоловік, ОСОБА_5 став членом житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-12» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 10.04.1984р. № 357.

Як член кооперативу, він отримав квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з трьох окремих жилих кімнат, кухні, коридору, туалету, ванної кімнати, балкона, загальною площею 66,40 кв.м., житловою площею 40,94 кв.м.

16 січня 1992 року, ним у повному обсязі був сплачений пайовий внесок за цю квартиру. Викладені обставини підтверджуються довідкою № 13-1 від 13 лютого 2008 року, що видана житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний-12».(а.с.15).

У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.

Таким чином половина спірної квартири мала б належати позивачці на підставі ст.60 СК України, але власність на спірну квартиру після повної сплати пайових внесків не була зареєстрована ні за позивачкою ні за її померлим чоловіком.

Відповідно до статті 1261 ЦК України, позивач, як дружина спадкодавця, є спадкоємцем першої черги спадкування за законом.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Окрім позивача, спадкоємцями першої черги спадкування за законом є діти спадкодавця, треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4, але вони відмовились від прийняття спадщини на мою користь, подавши нотаріусу відповідну заяву.

Постановою від 20.10.2015р. нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, це нотаріус мотивував тим, що довідка № 13-1, видана житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний-12» м. Києва 13 лютого 2008 року - не зареєстрована Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві, а отже у позивача відсутні необхідні правовстановлюючі документи на спадкове майно.(а.с.16).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII, який діяв на час повної сплати пайового внеску, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

В пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» міститься наступна правова позиція: «Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.».

Суд вважає, що оскільки, померлим ОСОБА_5 було сплачено пайовий внесок за квартиру в повному обсязі 16 січня 1992 року, тобто до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з урахуванням частини 1 статті 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII, який діяв на час повної сплати ОСОБА_5 пайового внеску та пов'язував виникнення права власності на квартиру лише з самим фактом повної сплати членом житлово-будівельного кооперативу пайового внеску за квартиру, то виникнення у ОСОБА_5 права власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 не залежало від факту його державної реєстрації. Отже, ОСОБА_5, за життя, набув права власності на зазначене майно, і воно увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті.

Таким чином позивач прийняла у спадщину квартиру, що розташована, за адресою: АДРЕСА_1, і це майно належить їй з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки діти померлого, як спадкоємці першої черги від прийняття спадщини відмовились на користь матері.

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.124 Конституції України, ст.60 СК України, ст.ст. 15, 16, 328, 1268 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про власність», ст.ст. 10,11,57-61,208, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 66,40 кв. м., житловою площею 40,94 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Ладиченко