АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання кредитором та зобов'язання включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати його кредитором та зобов'язати включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Експобанк» на підставі укладеного договору банківського вкладу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 липня 2014 року між ним та ПАТ «КБ «Еспобанк» було укладено договір банківського вкладу «Щедре літо» №7761/14923/2014, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у розмірі 50 000 грн. строком до з 01.07.2014 року по 01.01.2015 року. Сторони домовились, що процентна ставка за користування грошима становить 22% річних і виплачується після закінчення строку дії договору. Національним банком України прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Експобанк». Позивач неодноразово звертався до відповідача по справі про повернення суми вкладу за цим договором, але грошові кошти не було повернуто. При цьому зазначив про отримання 200 000 грн. відшкодування за іншим договором.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказував, що позивач особисто звертався до банку з письмовою заявою про повернення йому вкладу за договором № 7761/14923/2014 банківського вкладу. Відповіді на заяву позивач не отримав, натомість працівники банку порекомендували йому звернутися до Фонду, що і було ним зроблено шляхом подачі письмової заяви про виплату вкладу від 24.02.2015 року. Вважає, що заяву від 24.02.2015 року можна вважати такою, що за своєю суттю є заявою про внесення в реєстр акцептованих вимог кредиторів.

Вказану заяву помилково направлено ним не до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів, а до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як того вимагає Закон, проте вказана дія, яка вчинена позивачем у строк, є доказом поважності пропуску ним строку для подачі заяви про внесення в реєстр акцептованих вимог кредиторів .

У зв'язку із неотриманням відповіді з Фонду позивач 30.03.2015 року звернувся вже до уповноваженої особи Фонду у відповідності до Закону із заявою про внесення в реєстр повернення вкладу, проте звернувся із вимогою після закінчення визначеного строку.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.07.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Експобанк» було укладено договір про банківський вклад «Щедре літо» № 7761/14923/2014, за умовами якого банк прийняв від вкладника грошові кошти в розмірі 50 000 грн. на строк з 01.07.2014 року до 01.01.2014 року включно, з процентною ставкою 22% річних з виплатою їх в кінці строку, та зобов'язався виплатити вкладнику вклад та проценти на нього на умовах та в порядку, що встановлені цим договором.

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 22.01.2015 р. № 41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 р. № 15 «Про початок процедури ліквідації АТ КБ «Експобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ( в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки приймання вимог кредиторів для їх подальшого акцептування здійснювалось протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії у газеті «Голос України» - у період часу з 30.01.2015 року по 02.03.2015 року. Однак позивач звернувся з заявою про внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів 30.03.2015 року, тобто з пропуском встановленого законом 30-денного строку, доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем не подано.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог про визнання кредитором та зобов'язання включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Таким чином, вирішуючи зазначений спір в частині вимог, заявлених до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Експобанк», суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які розглянуті судом в порядку цивільного судочинства.

Проте погодитись з таким висновком суду неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Відповідно до п.17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 47 Закону уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Уповноважена особа Фонду, зокрема, діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом.

Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 2, 4, 17 КАС України, зазначений спір, який виник із звернення до суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових правовідносин, відноситься до адміністративної юрисдикції, а тому його розгляд повинен був здійснюватися в порядку, передбаченому нормами КАС України.

Проте суд першої інстанції зазначені вище положення Закону залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку про наявність цивільно-правового спору, зокрема, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду повинні розглядатись за правилами ЦПК України.

Оскільки між вказаними сторонами справи виник спір у сфері публічно-правових правовідносин, позовні вимоги ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення у

в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» про визнання кредитором та зобов'язання включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів підлягає скасуванню, а провадження у цій частині вимог - закриттю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 310, 205, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року - в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» про визнання кредитором та зобов'язання включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів - скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» про визнання кредитором та зобов'язання включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів - закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: