Справа № 197/347/15-ц
Номер провадження № 2/197/263/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22 травня 2015 року. Широківський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ліснецького І.В.,
за участі секретаря Піско Л.В.,
у відсутність сторін позивачка ОСОБА_1 - заява, відповідач ОСОБА_2 - не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в смт. Широке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треття особа Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Великолучківської сільської ради Великолучківського району Закарпатської області про надання дозволу для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини за кордон без згоди і дозволу батька суд, -
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 38 ч. 1 п.А п.п.2 Закону України № 280/97-ВР від 21.05.1997 року "Про місцеве самоврядування в Україні" /із змінами та доповненнями/ а.с. 42, та за адресою його проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до ст. ст. 74, 76 Цивільного-процесуального кодексу України. а.с. 53, відповідач в судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, тому судом зі згоди позивача винесено рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Великолучківської сільської ради Великолучківського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено.
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Великолучківської сільської ради Великолучківського району Закарпатської області про надання дозволу для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без згоди і дозволу батька. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 1995 р. по 2003 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після розірвання шлюбу між сторонами проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. З метою відпочинку, оздоровлення, навчання сина позивач має намір виїхати разом із ним за кордон, однак відповідач без будь-якої аргументованої причини відмовляється надати дозвіл дитині для виїзду за кордон, з незрозумілих причин ухиляється від дачі цього дозволу. Позивач вважає, що ухилення від надання згоди на виїзд дитини за кордон суперечить інтересам дитини. А тому просить суд дозволити їй без згоди та дозволу батька оформлювати для тимчасового виїзду за кордон або супроводу неповнолітнього сина до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття; надати дозвіл їй без згоди та дозволу батька на виїзд неповнолітнього сина за кордон до досягнення ним повноліття.
Позивач свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить суд розглянути в її відсутність , заява а.с. 44 .
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 04 лютого 1995 року по 19 серпня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8,6)
Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає разом з позивачкою. (а.с. 5,9)
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог щодо визнання безпідставною відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на виїзд за межі України, тобто позивачем всупереч вимог закону, передбачених ст. 60 ЦПК України , не доведено обставини заперечення відповідача щодо виїзду дитини за кордон, що дало б змогу суду прийняти рішення про надання дозволу для виїзду за кордон неповнолітній дитини у супроводі матері без згоди батька.
Крім цього, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження необхідності виїзду дитини за кордон, не вказано чіткої мети такого виїзду та конкретний час. Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Зазначені у позовній заяві твердження позивачки про наявність спору щодо виїзду дитини, та того, що вона безуспішно неодноразово намагалася вирішити питання отримання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, оскільки не наданий жодний доказ, який підтверджував відмову відповідача надати згоду на виїзд сина.
Відповідно до статей 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Із аналізу вищенаведених норм випливає, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або за рішенням суду при відсутності згоди одного з батьків.
Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею вісімнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.
Окрім того, суд вважає безпідставними вимоги позивачки щодо надання дозволу їй без згоди та дозволу батька оформлювати для тимчасового виїзду за кордон або супроводу неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття; надання дозволу їй без згоди та дозволу батька на виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон до досягнення ним повноліття, так як позивачкою не вказано до якої країни вона має намір виїзєжати та наякий строк, а також відповідно до діючого законодавства України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже так як в позові відмовлено то судовий збір відноситься на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 57, 60, 88, 208,209, 212 -215, 217 ЦПК України , ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141, 155, 157 СК України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", суд
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треття особа Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Великолучківської сільської ради Великолучківського району Закарпатської області про надання дозволу для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини за кордон без згоди і дозволу батька
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою позивача або відповідача. Така заява може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

СУДДЯ І.В. ЛІСНЕЦЬКИЙ