АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.,

при секретарі: Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2015 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2015 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заявником подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Також позивач зазначає, що судом не була надана належна оцінка доказам, які містяться в матеріалах справи, а тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, а тому, враховуючи положення ст. 303-1, ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь-якій стадії процесу, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, як передбачає ч.3 ст.152 ЦПК України.

Судом встановлено, що в лютому 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача - ОСОБА_2 про стягнення збитків та трьох процентів річних.

12.03.2015 ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкрито провадження у вказаній цивільній справі.

Справа № 757/5455/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7074/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
26.03.2015 позивач повторно подав заяву у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача ОСОБА_2 в межах суми боргу, яка складає 1224972, 51 грн., посилаючись на безвідповідальне ставлення відповідача до своїх зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не підтверджена необхідність забезпечення позову, та не надано належних доказів, що відповідачу належить будь-яке майно або грошові кошти, розмір яких є співмірним із заявленими вимогами, а також що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 р. роз'яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 153 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Тобто необхідною умовою застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно є його належність відповідачеві.

Оскільки, на момент постановлення оскаржуваної ухвали позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що відповідачу належить будь-яке майно та грошові кошти на які позивач просить накласти арешт, то застосування заходів забезпечення позову суперечило б вимогам п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наведенні апелянтом доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення процесуального права, які привели, або могли призвести до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: