Справа №200/5822/14-ц
Провадження №2/200/1794/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

(заочне)

28 травня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого, судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна» з позовом про зобовязання повернути трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час затримки її видачі. В процесі розгляду справи позовні вимоги були уточненими і в остаточній їх редакції позивач просила поновити її на посаді фінансового директора з функціями головного бухгалтера та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона працювала в ТОВ «ГАПА-Україна» на посаді фінансового директора з функціями головного бухгалтера.

З середини 2013 року на підприємстві почалися проблеми із виплатою заробітної плати, внаслідок чого в грудні 2013 року позивач звернулася до директора з заявою про звільнення за власним бажанням. З того часу підприємство фактично не працювало та відсутній був доступ до офісних приміщень та робочого місця, хоча вона намагалася належним чином виконувати свою трудову функцію, в тому числі, готувала та здавала звіти до податкової інспекції та пенсійного фонду. 22 січня 2014 року позивач зявилася на роботі, однак до офісного приміщення потрапити не змогла.

Після цього позивач здійснювала неодноразові спроби звязатися із директором товариства, в тому числі для вирішення питання щодо отримання належним чином заповненої трудової книжки та заборгованості по заробітній платі, вважаючи при цьому, що трудовий договір розірваний за її заявою з підстав, передбачених ч. 1 ст. 38 КЗПП України.

Оскільки позивачеві не було надано копію наказу про звільнення та належним чином заповнену трудову книжку, остання звернулася з позовом про зобовязання роботодавця вчинити дії щодо видачі належним чином заповненої трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час затримки в її видачі.

В ході судового розгляду представником ТОВ «ГАПА-Україна» було долучено копію наказу від 22 січня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з посади фінансового директора з функціями головного бухгалтера ТОВ «ГАПА-Україна» з підстав втрати довіри, як слідує зі змісту даного документу, останній під підпис позивачці не вручався, також не надано доказів відмови ОСОБА_1 від його отримання.

Після ознайомлення із тестом даного наказу, позивач змінила позовні вимоги та в остаточній їх редакції просила визнати наказ про її звільнення від 22 січня 2014 року незаконним та поновити її на роботі на посаді фінансового директора з функціями головного бухгалтера та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно даним індивідуальних відомостей про застраховану особу, що видані ПФУ, тобто виходячи із посадового окладу у сумі 5 800 грн. без вирахування податків та обовязкових платежів, як того вимагають положення абз. 5 п. 6 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Позивач та її представник подали до суду заяву про розгляд справи без технічної фіксації процесу, підтримали уточнену редакцію позовних вимог в повному обсязі, наполягали на визнанні наказу про звільнення позивача незаконним та на її поновлені на роботі із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, був повідомленим належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224,225 ЦПК України - заочно.

У звязку з неявкою відповідача та наданням позивачем заяви, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді фінансового директора з функціями головного бухгалтера товариства з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна», що підтверджується штатним розкладом(а.с.30).

22 січня 2014 року наказом №2/14-К позивача було звільнено з займаної посади з підстав втрати довіри згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 41КЗПП України.

На наказі про звільнення відсутній підпис позивача, що підтверджує факт його неотримання позивачем, інших будь-яких доказів щодо вручення позивачеві копії наказу про звільнення чи відмови останньої від отримання копії наказу представником відповідача не надано, так як і не надано підтвердження про отримання позивачем трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, про підстави звільнення позивач довідалась вже в ході проведення судових засідань, після надання представником відповідача копії наказу про її звільнення. Тому суд вважає, що причини пропуску строків звернення з позовом про поновлення на роботі є поважними, згідно приписів ст. 233 КЗПП України у справах про поновлення на роботі.

Підставою звільнення позивача, як зазначено в тексті наказу №2/14-К про звільнення від 22 січня 2014 року, є втрата довіри згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗПП України.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗПП України трудовий договір може бути розірваним з працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо його винні дії дають підстави до втрати довіря до нього з боку власника.

Згідно розясненням абз. 2 п. 28 ППВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

При цьому, в наказі про звільнення не зазначено конкретних обставин, які б давали можливість роботодавцю зробити висновок про наявність підстав для звільнення працівника внаслідок втрати довіри до останнього.

В супереч приписам ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано доказів умисного або необережного вчинення працівником дій, що давали б власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Суд також звертає увагу на той факт, що з боку відповідача не надано належних та допустимих доказів з приводу того, що звільнений працівник безпосередньо обслуговував товарні та матеріальні цінності, тоді як згідно доводам позивача, остання виконувала на підприємстві виключно облікову функцію та функцію ведення податкової звітності та не мала повноважень щодо розпорядження товарно-матеріальними цінностями, останні їй не видавалися під звіт чи за довіреностями, каса на підприємстві також була відсутня, а розпорядження товарно-матеріальними цінностями, втому числі їх видача, знаходилося в компетенції директора та завідуючого коморою.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що відсутні підстави для звільнення позивача, що в силу приписів ч. 2 ст. 235 КЗПП передбачає необхідність визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення позивачки на попередньо займаній посаді.

Виходячи із положень ч. 3 ст. 235 КЗПП України, та приймаючи рішення про поновлення на попередній роботі ОСОБА_1, суд також стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи наступного дня від дати видачі наказу про звільнення, по дату ухвалення рішення в справі про поновлення на роботі.

З огляду на те, що згідно індивідуальних відомостей ПФУ про застраховану особу розмір заробітної плати позивачки становив 5 800 грн., а відповідачем не надано доказів того, що в останні два місяці роботи заробітна плата позивачці нараховувалася в іншому розмірі, враховуючи при цьому приписи абз. 5 п. 6 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» щодо необхідності стягнення середнього заробітку без вирахування податків та обовязкових платежів, при визначені середнього заробітку суд бере за основу дані щодо заробітної плати, яка нараховувалася позивачці згідно відомостей ПФУ в сумі 5 800 грн., тобто без вирахування податків та обовязкових платежів і не приймає до уваги розмір заробітної плати, що визначений вже за вирахуванням податків та обовязкових платежів та вказаний в довідці про наявність заборгованості із заробітної плати.

Середній заробіток обраховується згідно положень ПКМУ від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» та розяснень Постанови ВСУ від 23.01.2012 року по справі 6-87цс 11, згідно яким основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Відповідачем не надано табелів обліку робочого часу чи інших даних щодо кількості робочих днів на підприємстві в період часу від дати звільнення працівника по дату ухвалення судового рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому суд виходить з доводів позивача, що на підприємстві був встановлений пятиденний робочий тиждень та враховує нормативні дані щодо кількості робочих днів, вказані в листах Міністерства соціальної політики від 21.08.2012 року № 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2013 рік», від 04.09.2013 року 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014 рік» та від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік».

Згідно вказаним листам кількість робочих днів визначається наступним чином:

Листопад 2013 року 21, грудень 2013 року - 22, січень 2014 року 21 (від дати видання наказу про звільнення в січні 2014 року 7 робочих днів), лютий 2014 року - 20, березень 2014 року - 20, квітень 2014 року - 21, травень 2014 року - 19, червень 2014 року - 19, липень 2014 року - 23, серпень 2014 року - 20, вересень 2014 року - 22, жовтень 2014 року - 23, листопад 2014 року - 20, грудень 2014 року - 23, січень 2015 року - 20, лютий 2015 року - 20, березень 2015 року - 21, квітень 2015 року - 21, травень 2015 року 18 (до дати ухвалення рішення суду в травні 2015року 17 робочих днів).

Середньоденна заробітна плата визначається наступним чином: 11 600 грн. (розмір заробітної плати за два місяці роботи, що перебували звільненню ,виходячи із місячного розміру заробітної плати 5 800 грн. ) : 43 дні (робочі дні за два останні місяці роботи) = 269 грн. 76 коп.

Загальна кількість робочих днів з 23 січня 2014 року, наступним днем за датою звільнення, по 28 травня 2015 року, по дату ухвалення судового рішення, становить 336 днів. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.01.2014 року по 28.05.2015 року становить:

269 грн. 76 коп. * 90 639 грн. 36 коп. = 90 639 грн. 36 коп.

Оскільки позивачем заявлені як майнові вимоги, так і вимоги немайнового характеру і останній звільнений від сплати судового збору, згідно приписам ст. 88 ЦПК України та п. 12, 35 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» з ТОВ «ГАПА-Україна» в дохід держави підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. судового збору внаслідок задоволення позовних вимог немайнового характеру та 906 грн. 39 коп. судового збору внаслідок задоволення позовних вимог майнового характеру.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 41, 233, 235, КЗПП України, ст. 212, 213, 224-226, 234 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ №2/14-К від 22 січня 2014 року про звільнення ОСОБА_2, виданим директором товариства з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна».

Поновити ОСОБА_2 на посаді фінансового директора з функціями головного бухгалтера в товаристві з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна» на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 90 639 грн. 36 коп..

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна» в дохід держави 1149 грн. 99 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено відповідачем шляхом подачі заяви до Бабушкінського районного суду про його перегляд, протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва