АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 6401 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Фролова І.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участі осіб: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 18 березня 2015 року

в с т а н о в и л а:

16.12.2014 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_4 з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей. З врахуванням остаточних позовних вимог вона просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі позову і до повноліття дитини, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі позову і до повноліття дитини, стягнути з відповідача на її користь 50 % фактично понесених нею додаткових витрат на дітей у розмірі 28 641,84 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем, діти залишились проживати з нею та знаходяться на її утриманні. Згоди між нею та відповідачем з приводу утримання дітей та розвитку їх здібностей не досягнуто, а тому вона звернулась до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог частково заперечував, просив суд стягнути з нього аліменти на утримання дітей на користь позивачки у твердій грошовій сумі 1 500 грн. щомісячно. При цьому, проти задоволення вимог, в частині стягнення додаткових витрат заперечував у повному обсязі, зазначивши, що регулярно надає матеріальну допомогу на утримання дітей.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18.03.2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільних дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі Ѕ частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 16 грудня 2014 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 просить рішення суду, в частині відмови в задоволені позовної вимоги про стягнення з відповідача на її користь 50% фактично понесених нею додаткових витрат на дітей скасувати та, в цій частині, ухвалити нове рішення, яким ці вимоги задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_4. на її користь 50% фактично понесених нею додаткових витрат на дітей в сумі 28 641, 84 грн. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, в цій частині, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що вона понесла додаткові витрати на дітей у розмірі 57 283,68 грн., що підтверджується належними письмовими доказами і відповідач, у відповідності до вимог ст.185 СК України, має відшкодувати їй 50% цих витрат, оскільки вона понесла їх виключно в інтересах дітей та з метою розвитку їх здібностей та дитячого відпочинку.

ОСОБА_2 зазначила, що відмовляючи їй в задоволені позову, в цій частині, суд першої інстанції вказав на те, що нею не доведено того, що додаткові витрати понесені нею самостійно, що відповідач участі у таких витратах не приймав. Однак, сам відповідач під час судового засідання звинувачував її у марнотратстві та підчас пояснень зазначав, що він просив її обирати дітям більш дешевші секції, придбати дешевший музичний інструмент. А, так як вона сама обрала такі дорогі секції для відвідування дітьми, то і сплачувати повинна за все це сама. Тобто, під час розгляду справи в суді сам відповідач зазначав, що він визнає, що вона самостійно несла ці додаткові витрати. До того ж, в його письмовому запереченні і мови не йде про те, що він надавав їй кошти на ці витрати. В запереченні відповідач зазначає, що їй потрібно відмовити в цій вимозі, так як у їхніх дітей немає здібностей, та відсутні інші обставини, передбачені ст. 185, що обумовлюють додаткові витрати.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_2, та її представник ОСОБА_3 підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання (03.06.2015 року) повідомлений належним чином, про що свідчить його розписка, відповідно до якої він отримав виклик в судове засідання 23.05.2015 року. Відповідач не повідомив суду причини своєї неявки в судове засідання. За таких обставин, колегія суд розцінила ці причини як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, у відповідності до вимог ч. 2 ст.305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Колегії суддів вважає помилковим та таким, що не відповідає зібраним по справі доказам висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем того, що додаткові витрати понесені нею самостійно, а не разом із відповідачем, а відтак позовна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивача 50 % від розміру додаткових витрат на дітей не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Сам відповідач в суді першої інстанції не стверджував, що він відшкодував позивачці половину вартості зазначених нею додаткових витрат, а лише поясняв, що він добровільно надавав допомогу на утримання дітей, що є його прямим батьківським обов'язком. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач поніс додаткові витрати на дітей матеріали справи не містять, позивач цю обставину заперечує та стверджує що вона самостійно несе додаткові витрати на дітей.

Так, ч.1 ст.185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_5: Загальний рівень розвитку учениці високий. Дарія є призером шкільних та районних олімпіад з математики та фізики... Захоплюється музикою, танцями, малюванням, іноземними мовами, відвідує гуртки та курси з цих напрямів.

Відповідно до характеристики на ОСОБА_6: ОСОБА_6 активний, відповідальний, творчий хлопчик.

Колегія суддів вважає, що надані ОСОБА_2 суду характеристики на дітей, щоденник ОСОБА_6 під час його навчання за системою раннього розвитку «Фундамент Переможця», дипломи ОСОБА_5 щодо її досягнень у заняттях танцями, музикою, мовами, табелі гімназії № 153 ім. О.С. Пушкіна підтверджують, що діти сторін по справі мають здібності, які потребують їх розвитку на майбутнє.

До додаткових витрати позивачкою віднесено наступне:

1.Витрати на навчання ОСОБА_6 за системою раннього розвитку «Фундамент Переможця», з 01.10.2013 року по 01.07.2014 року, за що сплачено 8623 грн. (підтверджується договором, квитанціями, довідкою, щоденником).

Колегія суддів погоджується з тим, що половину вартості цих витрат відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачці, оскільки ці витрати вона понесла з метою розвитку здібностей сина, а його здібності підтверджуються високими оцінками в цьому щоденнику та характеристикою.

2. Витрати на профілактичні медичні послуг - 555 грн. 95 грн., згідно квитанції від 27.08.2014 р., 230 грн. (квитанція від 24.07.2014р.) та 230 грн.(квитанція від 29.09.2014р.).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини. Враховуючи пояснення позивачки про те, що (на той час) син потребував термінового медичного дослідження, половину вартості цих витрат відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачці, оскільки ці витрати пов'язані з охороною здоров'я сина сторін.

3. Витрати на оплату послуг у студії танцю «RED project КРІ» на суму 1166 грн. (квитанція від 13.01.2014року), де навчалась ОСОБА_5.

Так, ОСОБА_5 є призером численних турнірів з танців, суду були наданні безліч медалей, кубків та дипломів отриманих ОСОБА_5, а тому заняття танцями колегія судів розцінює як розвиток здібностей дитини і половину вартості цих додаткових витрат зобов'язаний відшкодувати відповідач.

4. Витрати на заняття ОСОБА_5 музикою на суму 7430 грн.

До цієї суми входить оплата послуг у музичній школі на суму 1000 грн. (квитанція від 11.10.2014), на суму 500 грн. (квитанція від 27.10.2014 року), 1440 грн. (квитанція від 01.11.2014 року), а також придбання музичного інструменту (гітари), необхідного для занять музикою на суму 4490 грн. (квитанція від 28.10.2014р.). Той факт, що ОСОБА_5 має здібності і у музиці підтверджується грамотою пісенного конкурсу « Шкільний дует -2014», а тому половина вказаної суми додаткових витрат також має бути відшкодована відповідачем позивачці, оскільки ці додаткові витрати також пов'язані з розвитком здібностей ОСОБА_5 у музиці.

5. Витрати на вивчання мов ОСОБА_5 у сумі 30129,8 грн.

Колегія суддів вважає, що зазначена сума витрат підлягає частковому відшкодуванню відповідачем , а саме лише в частині витрат позивачки (8581,60 грн.) понесених нею на оплату послуг з вивчання ОСОБА_5 англійської мови у мовній школі «Міжнародний дім» на суму 1980 грн. (квитанція від 01.09.2014р), на суму 1980 грн. (квитанція від 10.10.2014 року), 1821,6 грн. (квитанція від 14.11.2014 року), та оплата послуг з вивчання французької мови у французькому інституті в Україні на суму 2800 грн. (квитанція від 09.09.2014року). Доказів на підтвердження понесення інших додаткових витрат, пов'язаних з розвитком здібностей ОСОБА_5, щодо іноземних мов позивачем суду першої інстанції надано не було. За таких обставин, суд відшкодовує позивачці лише 4290,80 грн. від цих витрат (8581,60:2=4290,80 грн.)

6.Витрати на оздоровчий відпочинок дітей у сумі 9379, 88 грн. До цих витрат позивач віднесла оплату нею путівки для доньки у оздоровчому таборі «Гуцулія» з 20.07.2014р. по 03.08.2014 року 5000 грн. (копія путівки з відміткою про оплату додається); оплату оздоровчого відпочинку доньки у Туреччині з 28.07.2013року по 04.08.2013року на суму 3690 гривень (що складає 30% від суми 12300 грн. - вартість туристичних послуг згідно з договором); вартість проїзду дітей до Івано-Франківську на суму 689,88 грн., для оздоровчого відпочинку в травні 2014 року.

Колегія суддів вважає, що зазначені додаткові витрати позивачки також підлягають лише частковому відшкодуванню відповідачем, а саме не підлягають відшкодуванню в частині витрат понесених нею у зв'язку з відпочинком ОСОБА_5 у Туреччині у розмірі 3690 грн. Відпочинок дитини за кордоном є коштовним і, на думку колегії суддів, мати повинна була погодити ці витрати на відпочинок дитини з батьком, але вона цього не зробила, відповідач не надавав позивачці згоди на сплату вартості половини цих витрат, а тому вони не підлягають стягненню з відповідача. Доказів необхідності відпочинку дитини за кордоном матеріали справи не містять. Це було здійснено за волевиявленням матері дитини, а тому і витрати за це вона повинна нести самостійно.

Таким чином, загальна вартість додаткових витрат, які батьки дітей повинні нести разом та які понесла одна позивачка складає 32 045,48 грн. 50% від цієї суми, а саме 16022,74 грн., позивачці повинен сплатити відповідач, відповідно до його законного обов'язку брати участь у додаткових витратах на дітей.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга, в цій частині, підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції, в частині відмови ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дітей та ухвалює нове рішення, в цій частині, яким дані позовні вимоги задовольняє частково. Стягує з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати понесені позивачкою на дітей у розмірі 16022, 74 грн.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК Укракїни, суд стягує з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 160,23 грн.

Висновки колегії суддів відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується і, відповідно, не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 18 березня 2015 року, в частині відмови ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дітей скасувати та ухвалити, в цій частині, нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 16022, 74 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 160,23 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: