Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Оніпко О.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: позивача і його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 15 квітня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач покликався на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що фактично шлюбні відносини між ним та відповідачем припинились з серпня 2013 року. Факт припинення подружніх відносин і окремого проживання підтверджується і поясненнями відповідача, що наведені в рішенні Рівненського міського суду від 16 грудня 2013 року, яким стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина.

Відповідач вивезла з помешкання всі речі, які є спільним сумісним майном подружжя, та переїхала з сином проживати до своїх батьків. Вважав, що намір проживати однією сім'єю у неї з'явився лише після звернення до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування кімнатою в гуртожитку. На даний час їх відносини не покращились, відповідач ображає його та його рідних нецензурними словами.

Суперечливим вважає те, що в запереченні на позов відповідач характеризувала його негативно та зазначала про неможливість проживати з ним в одному жилому приміщенні, тоді як у судовому засіданні бажала проживати однією сім'єю, посилаючись на інтереси сина. Вважав, що унаслідок неприязних відносин та зневажливого ставлення ОСОБА_2 до нього проживання разом шкодитиме дитині, яка буде свідком постійних конфліктів.

Неналежними, на його думку, є показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які є родичами відповідача, а їх показання не відповідають дійсності.

З цих міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем тих обставин, що подружнє життя сторін тривалий час є припиненим, а збереження їх шлюбу не є можливим, оскільки встановлено, що сторони постійно спілкуються між собою, взаємна згода на розірвання шлюбу відсутня, а відповідач та спільна дитина бажають зберегти сім'ю.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2007 року. Від шлюбних відносин мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В контексті правил ст. 112 СК України суд зобов'язаний з'ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як убачається, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що примирення неможливе, відновлювати сімейно-шлюбні відносини з відповідачем наміру не має.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, а примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом .

Тому за таких обставин сім'ю неможливо зберегти без доброї на те волі сторін, а подальше сумісне життя подружжя та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам як позивача і ОСОБА_2, так і їхньої спільної дитини.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового - про задоволення позову є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі ст.ст. 24, 56, 104, 105, 112 СК України, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 15 квітня 2015 року скасувати.

Шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 27 липня 2007 року, актовий запис № 1122, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвати.

Сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити з матір'ю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: