АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 757/8274/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Гладун Х.А.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про забезпечення позову в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Заборонено Печерському районному відділу Управління Державної міграційної служби України в м.Києві та Комунальному підприємству «Липкижитлосервіс» здійснювати реєстрацію місця проживання та місця перебування будь-яких осіб у квартирі АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті.

Ухвалу звернено до негайного виконання.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року скасувати.

Свою апеляційну скаргу мотивують тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд 1-ї інстанції порушив норми процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову. Зазначають, що задовольняючи заяву про забезпечення позову та забороняючи реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 будь-яких осіб, суд першої інстанції не врахував, що таке забезпечення позову суперечить ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ст.65 ЖК України. Також, вказують на те, що ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України встановлено порядок виселення осіб у разі звернення стягнення на предмет іпотеки і додаткового забезпечення даний вид позовних вимог не потребує. Проте, суд 1-ї інстанції не взяв до уваги дані положення закону та постановив ухвалу, яка суперечить вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_6 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» проти доводів апеляційної скарги заперечував посилаючись на те, що вони є безпідставними, а ухвала суду 1-ї інстанції повністю відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 12 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

18 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Печерського районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом заборони Печерському районному відділу Управління Державної міграційної служби України в м.Києві та Комунальному підприємству «Липкижитлосервіс» здійснювати реєстрацію місяця проживання та місця перебування будь-яких осіб у квартирі АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про забезпечення позову задоволено, заборонено Печерському районному відділу Управління Державної міграційної служби України в м.Києві та Комунальному підприємству «Липкижитлосервіс» здійснювати реєстрацію місяця проживання та місця перебування будь-яких осіб у квартирі АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті.

Постановляючи дану ухвалу суд 1-ї інстанції виходив з положень ст.ст.151-153 ЦПК України, зазначаючи, що при невжитті заходів забезпечення позову існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Забороняючи Печерському районному відділу Управління Державної міграційної служби України в м.Києві та Комунальному підприємству «Липкижитлосервіс» здійснювати реєстрацію місяця проживання та місця перебування будь-яких осіб у квартирі АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті, суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення даного позову зазначеним способом, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів з предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1. Реєстрація будь-яких осіб в спірній квартирі в подальшому утруднить виконання можливого рішення суду про виселення.

Обраний судом спосіб забезпечення позову, колегія суддів вважає співмірним із заявленими позивачем вимогами та гарантує виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду порушує ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ст.65 ЖК України, оскільки перешкоджає ОСОБА_3 зареєструвати в спірній квартирі свою майбутню дитину, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

В силу вимог ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З договору іпотеки від 18 січня2008 року вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Укладаючи оспорювану угоду, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Так, на підставі п. 8.1.10 іпотечного договору від 18 січня 2008 року іпотекодавець зобов'язався не реєструвати у квартирі, що є предметом іпотеки, будь-яких осіб без письмового дозволу іпотекодержателя.

Крім того, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він проживає цивільним шлюбом з жінкою і є батьком новонародженої дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду постановлена при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані докази та дав їм правильну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: