Справа № 307/1396/14-ц
Провадження № 2/307/47/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд закарпатської області в особі головуючого судді Розман М.М., при секретарі Цех Г.М., з участю спеціаліста ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди. В позовній заяві зазначив, що 9 травня 2015 року відповідачі по справі , як діяли через неприязні стосунки щодо нього, що склалися із-за претензій на земельну ділянку, спалили близько 24 складометра дров, які він заготовив і зберігав на земельній ділянці, що розташована в АДРЕСА_1 і якою користується на підставі довіреності від його сина ОСОБА_7. Вказана земельна ділянка розташована на території колишнього яблуневого саду, який з 1947 року проріс лісом, дерева якого мають діаметр 20-26 см.. Про наведене він подавав заяву в Тячівський РВ УМВС України в Закарпатській області. Факт наявності дров у такій кількості і спалення їх відповідачами стверджує показаннями свідків. Також позивач вказує, що про подію йому розповів особисто відповідач ОСОБА_6, який це визнавав.

Просить стягнути з відповідачів на його користь заподіяну шкоду в сумі 10000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав частково посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просить стягнути солідарно тільки з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заподіяну шкоду, яких вважає винними у заподіянні шкоди.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися неодноразово, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

А згідно до ч.2 ст. 16 цього Кодексу, способами захисту цивільних прав та інтересів є , в тому числі відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.1 і 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

А, отже, для відшкодування шкоди за правилами 1166 ЦК України необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина заподіювача шкоди. Наявність всіх вищевказаних умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування.

Відповідно до ст.. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно до ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

А згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. ст. 58 , 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи , які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачі в даній справі, будучи неодноразово належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилися, своїм правом на безпосередню участь у судовому засіданні не скористалися і будь-яких доказів на підтвердження чи спростування обставин справи не надали.

З заявлених позивачем і досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що постановою органу досудового слідства від 10 жовтня 2013 року кримінальне провадження, яке здійснювалося за заявою ОСОБА_2 щодо спалення дров, закрито за відсутністю події злочину, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України. Постанова мотивована тим, що в діях ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6 формально вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 194 ч.2 КК України, оскільки сума завданих збитків становить 10000 гривень і є незначною, а тому дане кримінальне провадження слід закрити.

При цьому органом досудового слідства встановлено, що 09.05.2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, через неприязні відносини з ОСОБА_2, спалили близько 24 складометрів дров, які знаходилися на колишній території яблуневого саду, спричинивши ОСОБА_2 матеріальну шкоду на суму близько 10000 гривень.

У зв'язку з цим та на неодноразові звернення ОСОБА_2 з цього приводу в правоохоронні органи, йому було письмово роз'яснено право на звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди( а.с. 5-8,108).

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні ствердив, що в травні 2012 року був у ОСОБА_2 і бачив на його земельній ділянці дрова в кількості десь 24 м.куб., однак точно зазначити не може, так як заміри не проводилися. Дані дрова могли б поміститися в два вантажні автомобілі. А через декілька місяців ОСОБА_2 йому скаржився, що ці дрова від нього спалили.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що 9 травня 2012 року він йшов до ОСОБА_2 і побачив на його земельній ділянці вогонь. Подумавши що там перебуває сам ОСОБА_2 він підійшов ближче і побачив там відповідачів, які переносили з кучі дрова вниз і палили. Дрова буди трьохметрові різного діаметру від 3 до 20 сантиметрів. На той момент він відповідачів не знав і впізнав їх під час досудового слідства по справі. Яка кількість була дров ствердити не може.

Згідно до акту обстеження та проведеного з участю спеціаліста на його підставі розрахунку встановлено кількість спаленої деревини і відповідно її вартість 27.7 складометрів * 290 грн. = 8033 гривень.( а.с. 4, 103, 106, 107).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що в межах підтриманих позивачем і доведених в судовому засіданні вимог позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 8033 гривень в відшкодування заподіяної шкоди, а в решті позову відмовити.

Судові витрати в частині стягнення судового збору покласти на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 169, 209-215 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 22, 1166, 1190, 1192 ЦК України, суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 8033( вісім тисяч тридцять три) гривні в відшкодування заподіяної шкоди та 243 гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, , а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: М.М.Розман