Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м.Рівне м.м.лалпопршз

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Оніпко О.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником Редзелем Миколою Миколайовичем на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні ? частиною квартири, стягнення упущеної вигоди (матеріальні збитки), відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди, які вона чинить ОСОБА_3 у користуванні та розпорядженні ? частиною квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 19 800 грн. в рахунок матеріальних збитків (упущеної вигоди).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати в розмірі 935 грн.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2015 року заяву представника відповідача адвоката Редзеля М.М. про перегляд даного заочного рішення залишено без задоволення.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1, Редзель М.М. подав на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що позивач стверджує, що протягом більше як трьох років не може користуватися та розпоряджатися своєю часткою у квартирі АДРЕСА_1. Однак з такими вимогами він звернувся лише в 2014 році, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами. Також позивач зазначає, що з 23.09.2011 року відповідач отримала від здачі в найм їх спільної квартири 40 700 грн., проте такі твердження нічим не доведені.

У позовній заяві ОСОБА_3 також вказує, що спільну квартиру ОСОБА_1 здає в найм фізичним особам, зокрема сім'ї ОСОБА_7. Проте позивач на обґрунтування своїх вимог не надав договору найму, а суд не допитав як свідків осіб, яким, на думку позивача, надавалася квартира в найм.

Досліджені в судовому засіданні аудіо диски, вважає, не допустимими доказами, оскільки не встановлено кому належать голоси на дисках, не призначено експертизу для з'ясування цієї обставини, а також не викликано цих осіб для дачі пояснень, підтвердження або спростування того, що голоси на аудіо дисках належать саме їм.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволені позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 є власником ? частини АДРЕСА_1, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування від 23.09.2011р. та витягом з Державного реєстру від 17.10.2011р.

Вселитися у вказану квартиру ОСОБА_3 не може, оскільки в цьому йому чинить перешкоди відповідачка по справі ОСОБА_1, яка є власницею іншої ? частини цієї квартири.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно керуючись ст. ст. 358, 359 ЦК України постановив рішення про усунення перешкод, які чинить ОСОБА_1 ОСОБА_4 у користуванні ? частини спірної квартири, оскільки право власності є непорушним і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Наявність рішення Рівненського міського суду від 22 січня 2015р., яким зобов"язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою та вселення останнього в квартиру не є підставою для відмови в цій частині в позові, оскільки вказане рішення залишилося не виконаним, а ОСОБА_1 і після його постановлення продовжує чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні своє власністю.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 упущену вигоду в розмірі 19 800 грн., то вони підлягають задоволенню виходячи з наступного.

В своїй позовній заяві ОСОБА_3 стверджує, що протягом 3-х років ОСОБА_1 без його згоди здає спірну квартиру в оренду, а отримані за це кошти привласнила тільки собі.

Такі втрати ОСОБА_3 називає упущеною вигодою, а тому половину цієї суми просив стягнути на його користь.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України, упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Упущена вигода відображає різницю між реально можливим в майбутньому потенційно отриманим за звичайних обставинах майном та вже наявним майном.

Упущена вигода відрізняється від реальних збитків тим, що на момент вчинення правопорушення вона є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою.

У своїй позовній заяві та в судовому засіданні ОСОБА_3 не стверджував, що він мав намір здавати в оренду частину свого майна (квартири) та у зв"язку з цим отримувати певний прибуток, але через неправомірну поведінку ОСОБА_1 він втратив таку можливість, що привело до упущеної вигоди. Не надав суду він і доказів про такий свій намір. Навпаки, в своїй позовній заяві він стверджував, що мав намір сам вселитися в спірну квартиру та в ній проживати, але через ОСОБА_1 змушений винаймати квартиру для своєї сім"ї, що несе для нього додаткові витрати.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про недоведеність ОСОБА_3 своїх вимог про упущену вигоду.

Не вважає колегія суддів і належним доказом надані ОСОБА_3 диски звукозапису розмов з особами, які вказували, що орендували спірну квартиру та передавали кошти за таку оренду матері ОСОБА_1 - ОСОБА_5

Вказані особи судом допитані не були, чим порушений принцип безпосередності дослідження судом доказів, як і не встановлено законними доказами кому належать голоси на представлених ОСОБА_3 дисках.

Договорів оренди між ОСОБА_1 та іншими особами суду також не надано.

Враховуючи викладені обставини, рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 упущеної вигоди у відповідності до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником Редзелем Миколою Миколайовичем задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди із ОСОБА_1 скасувати та в позові в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: О.В. Оніпко

А.М. Шеремет