У Х В А Л А

2 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року в справі за позовом компанії «МЕЙК АП ФОР ЕВЕР» («MAKE UP FOR EVER») до ОСОБА_4, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним свідоцтва України № 170151, припинення порушення прав та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року компанія «МЕЙК АП ФОР ЕВЕР» («MAKE UP FOR EVER») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним свідоцтва України № 170151, припинення порушення прав та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, позов компанії «МЕЙК АП ФОР ЕВЕР» («MAKE UP FOR EVER») задоволено частково: визнано свідоцтво України № 170151 на знак для товарів і послуг недійсним повністю; зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг стосовно визнання повністю недійсним свідоцтва України № 170151 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність»; зобов'язано ОСОБА_5 припинити порушення прав інтелектуальної власності компанії «МЕЙК АП ФОР ЕВЕР»; на знак для товарів і послуг «MAKE UP FOR EVER» за міжнародною реєстрацією № 908544 шляхом заборони використання схожого до ступеня сплутування позначення «MAKE UP FOR LIFE» («MAKE UP FOR LIFE PROFESSIONAL»), a саме, нанесення такого позначення на товар, зберігання товару із нанесеним позначенням з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення), застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування постановленої судом касаційної інстанції ухвали та направлення справи на новий розгляд з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статей 5, 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», статті 494 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанови Вищого господарського суду України від 10 листопада 2009 року, від 14 лютого 2012 року, від 14 жовтня 2014 року та від 14 квітня 2015 року.

ОСОБА_4 указує на те, що правові висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування зазначених норм матеріального права не є однаковими з висновками, зробленими судом касаційної інстанції в наданих для прикладу судових рішеннях.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з їх доведеності, давши належну правову оцінку зібраним доказам, зокрема й висновку судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності, яким встановлено, що знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 170151 є схожим на стільки, що його можна сплутати зі знаком за міжнародною реєстрацією № 908544 та є таким, що може ввести в оману споживачів щодо особи, яка виробляє товар.

Постанови Вищого господарського суду України від 10 листопада 2009 року та від 14 жовтня 2014 року не можуть бути зразками неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справи на новий розгляд до суду першої інстанції у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова Вищого господарського суду України від 14 лютого 2012 року не може бути зразком неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки судом касаційної інстанції встановлені інші фактичні обставини.

Не свідчить про неоднакове застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права й постанова Вищого господарського суду України від 14 квітня 2015 року, оскільки вона містить аналогічні висновки, що й ухвала суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом компанії «МЕЙК АП ФОР ЕВЕР» («MAKE UP FOR EVER») до ОСОБА_4, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним свідоцтва України № 170151, припинення порушення прав та зобов'язання вчинити певні дії до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Я.М. Романюк