Справа № 685/57/14-ц
Провадження № 2/685/3/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Дондель Т.В. та

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що банк видав ОСОБА_2 кредит в сумі 3900 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту, на підставі укладеного між ними 09.09.2005 р. договору без номеру, який складається з підписаної позичальником Заяви, «Умов та правил надання банківських послуг» та Тарифами банку.

У звязку з неналежним виконанням позичальником своїх договірних зобовязань по поверненню кредиту, станом на 30.09.2013 р. утворилася заборгованість в сумі 39124,66 грн., яку банк просить стягнути з відповідача.

В ході судового розгляду представник позивача вимоги банку підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 в ході судового розгляду справи позову не визнав та пояснив, що ОСОБА_2 кредитний договір не підписувала та кредитних коштів не отримувала, тому підстав для стягнення з неї заборгованості немає.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

09 вересня 2005 р. між кредитодавцем Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк), та позичальником ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з Заяви, Памятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів, на виконання якого Банк надав позичальнику кредитну карту № 672638.

Статтею 204 ЦК України визначена презумпція правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини 1, 2 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Призначена за клопотанням представника відповідача почеркознавча експертиза для вирішення питання чи виконані саме відповідачем підписи на заяві не була проведена через несплату вартості проведеної експертизи.

Головуючим по справі в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України розяснено представнику відповідача право звернутися з клопотанням про повторне призначення експертизи, однак таких клопотань не було заявлено.

Таким чином, договір про надання банківських послуг від 09.09.2005 р. між Банком та ОСОБА_2 є чинним.

ОСОБА_2, відповідно до умов даного договору, зобовязувалася щомісячно вносити на погашення кредиту платежі в розмірі 7 % від суми заборгованості, яка включає плату за користування кредитними коштами у звітному періоді за ставкою 36 % річних, впродовж 30 днів пільгового періоду по кожній платіжній операції нараховуються проценти по пільговій ставці 0,01 % річних.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, яка згідно ст. 549 ЦК України є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання.

Пунктом 6.5 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, проценти за його користування, а також оплачувати комісії на умовах договору. За несвоєчасне виконання боргових зобовязань, зокрема користування простроченим кредитом, відповідно до п. 5.5.1 держатель карти сплачує проценти по підвищеній процентній ставці.

Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, починаючи з 7 березня 2006 р. ОСОБА_2 використовувала кредитні кошти з кредитної карти, про що свідчить зміна показників в графах 2 «Сальдо поточної заборгованості за кредитом», 3 «Сальдо, на яке в цьому періоду проценти не нараховуються (пільговий період)», 4 «Сальдо простроченої заборгованості за кредитом», 11 «Погашені проценти».

Починаючи з 31 жовтня 2008 р. відповідач припинила виконання своїх договірних зобовязань, що підтверджується зменшенням сальдо поточної заборгованості по кредиту та пропорційним збільшенням сальдо простроченої заборгованості, останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_2 був здійснений 10 квітня 2009 р. в сумі 200 грн., який був зарахований на погашення процентів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом в сумі 9183,02 грн.

Проценти за користування кредитними коштами в сумі 27602,37 грн. нараховані відповідно до умов договору.

У пункті 8.6 Умов і правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні клієнтом, тобто відповідачем, строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, то клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в сумі 500 грн. та 5 % від суми позову.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а за вимогами про стягнення неустойки, зокрема пені, - 1 рік, і їх перебіг починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Останній платіж на погашення заборгованості по Договору був здійснений відповідачем 10 квітня 2009 р., тому з наступного дня розпочався перебіг позовної давності.

Строк позовної давності сторонами у договорі не був збільшений, тому є загальним.

Банк звернувся до суду з позовом 14 січня 2014 р., тобто поза межами строку позовної давності, тому позов не може бути задоволений за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача.

Керуючись ст.ст. 204, 207, 254, 256, 257, 261, 264, 267, 526, 611, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 212-215, 226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 09 вересня 2005 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.П. Самойлович