РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2422/15-ц

07 грудня 2015 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

секретар судового засідання Федас І. О.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь заборгованість по договору №б/н від 12.05.2008 року, відповідно до умов якого ПАТ КБ ПриватБанк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконує зобовязання, що виникли з договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком станом на 31.07.2015 року у розмірі 29998 грн. 12 коп., від якої віднімається сума, у розмірі 14725 грн. 63 коп., яка була задоволена судовим рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 15.03.2011 року. Таким чином, ПАТ КБ "ПриватБанк" просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору кредиту в сумі 16536 грн. 11 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1218 грн.

Представник позивача, після визнання його явки обов'язковою, в судове засідання не з'явився, у поданій до суду заяві він просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача по аналогічних підставах зазначених у письмових запереченнях та просила суд застосувати строки спеціальної позовної давності.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, зокрема, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно ст.10 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов'язок доказування передбачений також і ст.60 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Встановлено, що 12.05.2008 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК і ОСОБА_1 було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.11,12,13-18).

Згідно зі ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом на 31.07.2015 року ОСОБА_1 не виконала належним чином всі зобовязання за кредитним договором в результаті чого виникла заборгованість та банк звернувся до суду з позовом про її стягнення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем на підтвердження розміру заборгованості надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 12.05.2008 року, в якому зазначено нарахування заборгованості із 16.05.2008 року по 31.07.2015 року, і яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом в сумі 6995 грн. 71 коп., загальної заборгованості за відсотками в сумі 19337 грн. 69 коп., заборгованості за пенею та комісією 3664 грн. 72 коп., всього заборгованість за кредитним договором становить 29998 грн. 12 коп. Сума за кредитом, задоволена рішенням суду 14725 грн. 63 коп. Різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом 15272 грн. 49 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) 763 грн. 621 коп., а разом 16536 грн. 11 коп. (а.с.8-9).

Встановлено, що 15.03.2011 року Костопільським районним судом винесено рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом № б/н від 12.05.2008 року в сумі 14725 грн. 63 коп., в тому числі 6995 грн. 71 коп. - заборгованість за кредитом, 5877 грн. 51 коп. - загальної заборгованості по процентах за користування кредитом, 675 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 677 грн. 41 коп. штраф (процентна складова) (а.с.7).

Судом було визнано явку представника позивача обов'язковою для надання можливості роз'яснення незрозумілого суду механізму нарахування заборгованості за кредитним договором в сумі 16536 грн. 11 коп. Так, позивачем не надано обґрунтувань з чого саме складається різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом, в сумі 15272 грн. 49 коп., тобто що в себе включає ця сума чи заборгованість по процентам чи по тілу кредиту, чи пеня. Також судом встановлено, що в суму вказаної заборгованості в розмірі 16536 грн. 11 коп. позивачем було включено вже стягнуто рішенням суду від 15.03.2011 року суму штрафу (фіксована частина) - 500 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За відсутності належного розрахунку заборгованості, а також за відсутності даних про те, з яких складових складається дана заборгованість, суд вважає, що позбавлений можливості встановити розмір дійсної заборгованості.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є не доведеними, необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Строки позовної давності до даного позову застосовуватися не можуть виходячи, оскільки

ідповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Тобто правила про позовну давність повинні застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого субєктивного права. Тому в разі відсутності такого права або коли воно ніким не порушене, позов не підлягає задоволенню не з причин пропуску позовної давності, а по суті заявленої вимоги. в

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 599, 610-612, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_2