УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Тернопільського відділення № 5 публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення коштів за депозитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної Марини Анатоліївни на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Тернопільського відділення № 5 публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 02 листопада 2012 року між ним та банком укладено договір банківського вкладу «Наш найкращий депозит» № 457806/2012, згідно з умовами якого ним внесено на депозитний рахунок у банку кошти в розмірі 10 000 доларів США строком на 4 місяці. Відповідно до умов договору датою повернення вкладу було 02 березня 2013 року. У подальшому строк дії договору було пролонговано до 03 листопада 2014 року зі збільшенням розміру вкладу до 20 341 дол. США. 04 листопада 2014 року він звернувся до відділення банку із заявою про повернення вкладу, яка залишена без відповіді. Посилаючись на те, що отримати свої кошти на даний час він не може, позивач остаточно просив стягнути з відповідача на його користь банківський вклад.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 28 листопада 2014 року задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову. В порядку забезпечення позову накладено арешт на рахунок ПАТ «Ві Ей Бі Банк» в головному управлінні Національного Банку України по м. Києву та Київській області в межах суми позову.

Рішенням Тернопільського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБіБанк» в особі Тернопільського відділення № 5 на користь ОСОБА_1 кошти згідно з договором банківського вкладу «Наш найкращий депозит» від 02 листопада 2012 року № 457806/2012 в розмірі 23 691 долар США, що еквівалентно 374 317 грн 80 коп.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2015 року рішення Тернопільського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року залишено без змін. Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 28 листопада 2014 року скасовано та постановлено нову ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної Марини Анатоліївни просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, й ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що 02 листопада 2012 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Наш найкращий депозит» № 457806/2012, згідно з умовами якого останнім внесено на депозитний рахунок 10 000 дол. США терміном на 4 місяці. Згідно з умовами договору строком повернення вкладу було 02 березня 2013 року.

Також 02 листопада 2013 року між сторонами укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат», згідно з умовами якого датою вимоги вкладником пролонгованого вкладу є дата, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладення договору.

Відповідно до умов вищевказаних договорів сторонами було пролонговано договір банківського вкладу від 02 листопада 2012 року «Наш найкращий депозит» № 457806/2012 та збільшено розмір вкладу до 20 341 дол. США.

04 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «ВіЕйБі Банк» із заявою про повернення коштів за договором банківського вкладу у зв'язку із закінченням строку його дії, яка залишена без відповіді.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до положень ст. ст. 530, 629, 1060, 1061 ЦК України відповідач повинен був повернути позивачу вклад по закінченню строку його дії, проте не виконав зазначених вимог закону й взятих на себе зобов'язань за спірним договором. Також суд дійшов висновку про те, що обмеження, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на правовідносини сторін не поширюється.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Встановлено, що на підставі постанови правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року «Про віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року в банку було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Таким чином, починаючи з 21 листопада 2014 року банк здійснював свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ст. 29 вказаного закону фонд набуває право кредитора банку.

Статтею 36 зазначеного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212- 214 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, чи було перераховано вклад та нараховані на нього проценти на поточний рахунок позивача, а тому не спростував доводи ПАТ «ВіЕйБі Банк» про належне виконання умов спірного правочину, й, відповідно, належним чином не визначився, які положення норм матеріального закону підлягають застосуванню до спірних правовідносин (положення цивільного закону про банківський вклад або положення про банківський рахунок), тому дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

У порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на викладене також уваги не звернув і передчасно залишив вказане рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення кошів за депозитним договором, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славкіної Марини Анатоліївни задовольнити частково.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2015 року в частині залишення без змін рішення Тернопільського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2014 року скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова