УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Івано-Франківська регіональна філія центру Державного земельного кадастру, про відновлення межі земельної ділянки та відшкодування завданих збитків; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, міського голови м. Івано-Франківська, третя особа - відділ Держземагентства у м. Івано-Франківську, про визнання недійсними державних актів на право власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 19 липня 2011 року між нею та ОСОБА_5 укладено угоду про врегулювання спору (мирову угоду), згідно з якою сторони погодилися на встановлення між їхніми земельними ділянками межі та відмовилися від межових претензій одна до одної. На виконання вказаної мирової угоди вона за власні кошти спорудила фундамент під капітальну огорожу за узгодженими межовими знаками у присутності відповідача, проте відповідач у червні 2013 року без будь-яких пояснень почав зносити встановлений нею фундамент огорожі і частково припинив протиправні дії лише після втручання правоохоронних органів. Свої дії пояснював тим, що він відновив межі своєї ділянки, а тому буде переносити межові знаки у глиб її ділянки. Таким чином площа її ділянки зменшується на 50 кв. м, а межа зміщується у глибину ділянки позивача на 2,5 м. У жовтні 2013 року відповідач повторно почав демонтувати встановлений фундамент під огорожу, що завдало позивачці моральної шкоди.

Просила зобов'язати ОСОБА_5 за свій рахунок відновити межові знаки відповідно до умов мирової угоди та відновити за свої кошти фундамент, що був встановлений позивачем відповідно до відомостей земельно-кадастрової документації, а також стягнути з відповідача на свою користь 8 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Також просила зобов'язати ОСОБА_5 за власні кошти відновити межові знаки між двома земельними ділянками ОСОБА_4, що належать їй на праві власності на підставі державного акта НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0078 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 та державного акта НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,0420га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_4, та земельною ділянкою ОСОБА_5, що належить йому на праві власності на підставі державного акта НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку площею 0,0310 га по АДРЕСА_2; відновити за власні кошти фундамент на межі, встановлений позивачем згідно з відомостями земельно-кадастрової документації публічної кадастрової карти України, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держземагентства України станом до 19 липня 2013 року, викопіювання з чергового кадастрового плану додаток протоколу проведення перевірки документації із землеустрою та обмінного файлу від 11 квітня 2012 року, за координатами, внесеними до автоматизованої системи державного земельного кадастру від 14 серпня 2012 року, що є ідентичними кутовим точкам координатам обмінного файлу від 04 грудня 2004 року, що відповідає відстані на місцевості 7,3 м − 7,5 м від задньої стіни будівлі по АДРЕСА_2.

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих на ім'я ОСОБА_4 Вважає, що вимоги ОСОБА_4 відновити межові знаки відповідно до умов так названої нею мирової угоди не узгоджуються із законом. Для остаточного підтвердження правомірності встановленої існуючої межі було виготовлено каталог координат земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6 та виготовлено технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі із закріпленням межових знаків, що підтверджують відповідність наданої в натурі земельної ділянки при передачі у приватну власність. Видані та підписані міським головою на ім'я ОСОБА_4 два державних акта на право власності на землю є незаконними та порушують його право власності на землю як суміжного землекористувача, оскільки нові межі двох окремих земельних ділянок та їх зміщення не погоджені з ним.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні її позову, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким її позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 25 серпня 2004 року № 332 затверджено ОСОБА_4 матеріали земельно-кадастрової інвентаризації і передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_3 (а. с. 104, т. 1).

На підставі зазначеного рішення виконкому 01 лютого 2005 року ОСОБА_4 виданий державний акт НОМЕР_7 на право власності на земельну ділянку площею 0,0498 га по АДРЕСА_3 (а. с. 68, т. 2), що підтверджується технічною документацією з інвентаризації земельної ділянки (а. с. 145−163, т. 1).

ОСОБА_5 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0310 га, розташованої по АДРЕСА_2 згідно з державним актом НОМЕР_5, виданим 07 липня 2010 року на підставі договору дарування від 01 червня 2010 року, укладеного між ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_5 (а. с. 5, т. 1, зворот).

Згідно з актом виносу і закріплення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 30 червня 2011 року суміжні земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (право власності на підставі державного акта від 26 травня 2010 року № 382) не перекриваються і не накладаються одна на одну, спільна межа знаходиться на відстані 7,30 м від задньої стіни будівні по АДРЕСА_4 і закріплена металевими штирями. До складу земельної ділянки ОСОБА_6 ввійшла майже вся частина тротуару з боку вул. Незалежності (з північного боку її землеволодіння (а. с. 9, 10, т. 1).

19 липня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено угоду про врегулювання спору щодо визнання межі між їхніми ділянками на місцевості. Сторони погодилися врегулювати існуючий спір та ліквідувати зустрічні претензії шляхом взаємних поступок (а. с. 11−13, т. 1).

Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 14 грудня 2011 року № 778 присвоєно поштову адресу індивідуальному житловому будинку на власній земельній ділянці ОСОБА_4: АДРЕСА_1 (а. с. 87, т. 2).

Заявою від 26 березня 2012 року ОСОБА_4 дала згоду на поділ земельної ділянки площею 0,0498 га та просила виготовити два окремі державні акти на право власності на частини земельних ділянок площею 0,0078 га та 0,0420 га (а. с. 73, т. 2).

14 листопада 2012 року ОСОБА_4 видані державні акти НОМЕР_3 та НОМЕР_1 на право власності на земельні ділянки площею 0,0420 га та 0,0078 га відповідно, розташовані АДРЕСА_1 у м. Івано-Франківську. Цільове призначення земельних ділянок - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 6, 7 т. 1, зворот).

Івано-Франківський міський відділ Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центрдержавного земельного кадастру» на підставі заяви ОСОБА_7 від 03 червня 2013 року, договору на виконання робіт, технічного завдання на виконання робіт виготовив ОСОБА_5 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2 (а. с. 2−35, т. 2).

Разом з тим доказів встановлення ОСОБА_5 нових меж земельної ділянки матеріали справи не містять. Також відсутні докази того, що ОСОБА_8 порушено паркан ОСОБА_4, про що зазначив суд першої інстанції та відсутні докази на підтвердження розміру майнової шкоди.

Суди обґрунтовано відмовили зустрічному позові, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_5 прав ОСОБА_4 як власника земельної ділянки, не надано.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Завгородня І.М. , Іваненко Ю.Г.