Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа - житлово-будівельний кооператив «Хімік - 15», про визнання правочину удаваним, визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності та визнання договору купівлі - продажу частково недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 січня 2014 року із ОСОБА_7 вона уклала договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1. Право власності позивача на придбане майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За умовами даного договору продавець зобов'язалась зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих в квартирі осіб до 12 лютого 2014 року. Проте колишній чоловік продавця - ОСОБА_5 відмовляється та продовжує в ній проживати, чим чинить позивачу перешкоди у здійсненні права користування придбаним нею майном.

Просила усунути їй перешкоди в користуванні майном, позбавити відповідача права користування житловим приміщенням та виселити його з квартири.

У серпні 2014 року ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов, у якому просив визнати договір дарування від 12 квітня 1993 року, вчинений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 удаваною угодою та визнати договір дарування договором купівлі - продажу; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя

ОСОБА_7 та ОСОБА_5; визнати право власності за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у рівних частках, тобто по Ѕ частині за кожним із них на вказану квартиру; визнати частково недійним договір купівлі - продажу спірної квартири, вчинений ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в частині продажу Ѕ частини квартири, належної ОСОБА_5

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

2 квітня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1. Позбавлено ОСОБА_5 права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_5 з указаної квартири. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі

243,60 грн.

Відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні зустрічного позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи ОСОБА_5 у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірна квартира належала

ОСОБА_7 на підставі договору дарування, тобто є її особистою власністю, тому вона мала право нею розпоряджатися без згоди

ОСОБА_5

Належних доказів існування домовленості та наміру укладати договір купівлі-продажу замість договору дарування між ОСОБА_7 та її матір'ю ОСОБА_6 не надано.

Оскільки право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла є похідним від права власника житлового приміщення, право власності ОСОБА_7 припинено через відчуження спірної квартири, тому ОСОБА_5 втратив право користування квартирою, а новий власник ОСОБА_4 має право на усунення перешкод шляхом його виселення.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова