Справа № 314/5276/14-ц
Провадження № 2/314/54/2015
Повне рішення суду, складено 01 червня 2015 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ 27 травня 2015 року

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя - Кофанов А.В.,

при секретарі - Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ФГ "Кривохатько В.В." до ОСОБА_2, відділу ДВС Вільнянського районного управління юстиції, ОСОБА_3, СФГ "Квазар" про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ФГ "Кривохатько В.В.", ОСОБА_2, відділу ДВС Вільнянського районного управління юстиції, про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивач - фермерське господарство "Кривохатько В.В." - звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, відділу ДВС Вільнянського районного управління юстиції, ОСОБА_3 та СФГ "Квазар", в якому вимагає звільнити з-під арешту посів соняшника на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1, площею 6,2899, що розташована на території Московської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, та визнати за собою право власності на цей посів соняшника.

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 06.08.2014 року державним виконавцем на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2, був описаний посів соняшника та накладений на нього арешт. Проте, як стверджує позивач, зазначений посів соняшника належить не боржнику ОСОБА_2, а ФГ "Кривохатько В.В.", при цьому посилається на укладений між сторонами договір оренди зазначеної земельної ділянки від 21.09.2012 року. Оскільки, за твердженням позивача, посів соняшника був зроблений ним, а не боржником, він й звернувся до суду із зазначеними вимогами.

Підтримуючи заявлений позов, представник позивача адвокат Мітасов М.І. пояснив суду, що між ФГ "Кривохатько В.В." та ОСОБА_2 у 2012 році був укладений договір оренди земельної ділянки, і у 2014 році зазначену земельну ділянку фермерським господарством було засіяно соняшником, на який 06.08.2014 року був накладений арешт. Вважаючи, що право власності на посів соняшника має саме ФГ "Кривохатько В.В.", представник позивача просить задовольнити свій позов.

Співвідповідачка ОСОБА_4, у свою чергу, подала до суду зустрічний позов, згідно якого вимагає визнати за собою право власності на посів соняшника на спірній земельній ділянці. У зустрічній позовній заяві відповідачка зазначає, що ані у 2012 році, ані у серпні 2014 року ОСОБА_2 не була власником земельної ділянки, де був посіяний соняшник, а власником цієї земельної ділянки була вона - ОСОБА_3 Відповідачка вказала, що згідно судових рішень , ухвалених у 2010 році, вона зобов'язана була передати спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_2, проте цього зроблено не було, право власності на земельну ділянку було зареєстровано за нею. При цьому ніяких договорів оренди вона з ФГ "Кривохатько В.В." не укладала, а отже, посів соняшника, що знаходиться на полі, належить їй. Крім того, відповідачка ОСОБА_3 вказала, що позивач за первісним позовом надав підробні договори оренди земельної ділянки, між їх екземплярами існують розбіжності, що стосуються дати укладання, найменування сторін і т.ін. Враховуючи наведене, відповідачка й звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами.

Під час судового розгляду справи представник відповідачки ОСОБА_7 первісний позов не визнав, підтримав свій зустрічний позов з підстав, наведених у ньому. Суду представник відповідачки, зокрема, пояснив, що договір оренди земельної ділянки, наданий позивачем, був зареєстрований лише у жовтні 2014 року, а право власності на земельну ділянку досі зареєстровано за ОСОБА_3, в якої є всі правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Також представник відповідачки наполягає на підробці договору оренди, зважаючи на численні розбіжності його змісту, що містяться в його різних екземплярах.

Інші відповідачі - ОСОБА_2, представник відділу ДВС та представник СФГ "Квазар" - у судове засідання не з'явилися, про дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що ані первісний позов, ані зустрічний позов не можуть бути задоволені.

Так, згідно Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 від 20.04.2000 року (т.1 а.с.185), за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 6,83 га, розташовану на території Московської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

07.10.2010 року Вільнянським районним судом Запорізької області ухвалено судове рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та інших осіб (т.1 а.с.187-188) про визнання державного акту на земельну ділянку недійсним, зняття земельної ділянки з реєстрації та повернення її власнику. Зазначений позов задоволено повністю: вирішено скасувати державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, що був виданий ОСОБА_3, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3, та зобов'язано її повернути земельну ділянку ОСОБА_2 Ухвалою апеляційного суду запорізької області від 17.11.2010 року це рішення було залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_3 - залишена без задоволення.

Зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що 27.05.2008 року ОСОБА_3 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, що належала ОСОБА_2, на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.03.2008 року; але оскільки зазначена ухвала була скасована, у ОСОБА_3 відпали правові підстави утримувати спірну земельну ділянку, яка має бути повернена попередньому власнику.

Таким чином, цими судовими рішеннями були поновлені права ОСОБА_2 як власника земельної ділянки на підставі виданого їй Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_2 від 20.04.2000 року, тобто саме її слід вважати власником земельної ділянки.

Посилання представника відповідачки на те, що право власності на земельну ділянку зареєстровано не за ОСОБА_2, а за самою відповідачкою, суд вважає некоректними, оскільки у даному випадку мова йде не про набуття права власності на підставі договору згідно положень ч.4 ст.334 ЦК України, а про поновлення порушених прав на підставі судового рішення. Суд наголошує на тому, що відповідно до ст.14 ЦПК України, рішення суду є обов'язковим, і не потребує додаткової реєстрації. Та обставина, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку зроблена за іншою особою, не перешкоджає відповідачці ОСОБА_2 здійснювати свої права власника, які їй належать згідно закону. З цих саме причин суд вважає некоректним і посилання представника відповідачки на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2014 року, якою ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову щодо здійснення реєстрації права власності на її земельну ділянку. Крім того, зі змісту постанови вбачається, що підставою для відмови у позові стала не відсутність у ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, а та обставина, що судове рішення, яке було подане до реєстраційної служби, не є документом, на підставі якого реєструється право власності.

Згідно чч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи зазначені положення закону, ОСОБА_2 як власник земельної ділянки є вільною у розпорядженні своїм майном, вільною в укладенні договору та виборі контрагента. За таких умов, укладення нею договору оренди спірної земельної ділянки не порушує і не може порушувати прав та охоронюваних законом інтересів відповідачки ОСОБА_3 У зв'язку з цим суд не приймає до уваги доводи останньої про підроблення договору оренди, укладеного 21.09.2012 року між ОСОБА_2 та ФГ "Кривохатько В.В.", оскільки право на встановлення цих обставин у судовому порядку у даній справі мають тільки сторони договору.

Разом з цим, оцінюючи зміст договору оренди, яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд приймає до уваги, що він був укладений 21.09.2012 року, а державна реєстрація права оренди відбулася 07.10.2014 року, тобто вже після складення акту опису та арешту майна від 06.08.2014 року.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про оренду землі", об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права

оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України № 6-127цс13 від 18.12.2013 року щодо реєстрації договору оренди землі, учасники такого правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Таким чином, незважаючи на те, що у договорі оренди від 21.09.2012 року ФГ "Кривохатько В.В." виступало як орендар відповідної земельної ділянки, відповідні права та обов'язки орендаря, у т.ч. право на посів соняшника, у нього не могло виникнути раніше, ніж 07.10.2014 року, коли право оренди пройшло відповідну державну реєстрацію. За таких обставин у суду немає законних підстав визнавати за ФГ "Кривохатько В.В." право власності на посів соняшника та звільняти його з-під арешту.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ФГ "Кривохатько В.В." до ОСОБА_2, відділу ДВС Вільнянського районного управління юстиції, ОСОБА_3, СФГ "Квазар" про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ФГ "Кривохатько В.В.", ОСОБА_2, відділу ДВС Вільнянського районного управління юстиції, про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя А.В. Кофанов

27.05.2015 року

01.06.2015