Справа № 415/1904/14-ц
Провадження № 22ц/782/134/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді Авалян Н.М.

суддів - Лісіциної А.І., Карайван Т.Д.

при секретарі - Коротенку С.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Український комунальний банк», ОСОБА_5, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся до суду 15 квітня 2014 року з вказаним позовом, в якому вказав, що між ним та ПАТ «Український комунальний банк» в особі керуючої Лисичанським відділенням Банку ОСОБА_5 29 жовтня 2012 року укладений договір №2567 про достроковий банківський вклад фізичної особи. На виконання договору позивач передав в касу Банку 90 000 грн., які отримала касир ОСОБА_3, а Банк, прийнявши кошти на депозит, зобов'язався нараховувати позивачу проценти 23% річних з щомісячною їх виплатою. Строк дії договору спливав 29 квітня 2014 року, але позивач не бажав його продовжувати, тому в листопаді 2013 року звернувся до Банку із заявою про дострокове повернення вкладу (депозиту), що передбачено договором. Банк письмово відмовив в поверненні вкладу (депозиту), посилаючись на відсутність в Лисичанському відділенні Банку договору та бухгалтерських документів, що підтверджують внесення ОСОБА_1 грошей на депозит. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів 90 000 гривень в якості відшкодування шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб (працівників) Банку, які заволоділи грошовими коштами позивача, переданими ним у депозит.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, не погоджуючись з рішенням суду, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд не перевірив всі обставини справи; застосував до правовідносин сторін норми матеріального права, які не підлягають застосуванню. Апелянт також вважає помилковими висновки суду про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому матеріальної шкоди неправомірними діями або бездіяльністю відповідачок під час виконання ним службових обов'язків. При цьому представлені суду позивачем платіжні документи про внесення грошей в депозит суд необґрунтовано поставив під сумнів, вказавши, що з вказаних документів не вбачається, на підставі якого договору були внесені кошти. Крім того, апелянт посилається на те, що судом не були створені умови для справедливого, об'єктивного, неупередженого розгляду справи - судом не ставились запитання в судовому засіданні, справу розглянуто у відсутності відповідачів, а доводи позивача про те, що відповідачки знаходились під слідством, суд не перевірив.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, але в судове засідання не з'явилась. Проте, скористалась правом на представництво своїх інтересів спеціалістом у галузі права. ЇЇ представник в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідачка ОСОБА_5 та представник відповідача ПАТ «Український комунальний банк» про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, але в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, заперечень на апеляційну скаргу не представили.

Апеляційним судом були прийняті всі процесуальні заходи для забезпечення відповідачам здійснення їх процесуальних прав - їм надсилались копії апеляційної скарги та судові повістки про час та місце розгляду справи рекомендованими листами з повідомленням про вручення згідно з порядок, встановленим ст.74 ЦПК України.

Відповідачка ОСОБА_5 повідомлялась про час та місце розгляду справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення за вказаною у справі адресою (зареєстрованим місцем проживання), але за вказаною адресою поштові відправлення не отримує, у зв'язку з чим вони повертаються з відміткою про повернення за закінченням терміну зберігання. При цьому відповідачка не повідомляла апеляційний суд про зміну місця проживання або наявність обставин, що перешкоджають їй отримувати повістки за адресою, яка зазначена у справі.

Відповідач ПАТ «Український комунальний банк» має зареєстроване місцезнаходження (юридичну адресу) на тимчасово окупованій території в м.Луганську, але повідомлявся про час та місце розгляду справи електронною поштою, а також за юридичними адресами філій ПАТ «Український комунальний банк», які зареєстровані у встановленому законом порядку в м.Сєвєродонецьку. Направлені рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштові відправлення повернулись з відміткою про відсутність адресата.

За вказаних обставин відповідно до правил ч.1 ст.77 ЦПК України повістки вважаються доставленими.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Визначений ст. 303-1 ЦПК України двохмісячний строк розгляду апеляційної скарги спливає.

Виходячи з вимог ч.3 ст.27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, ст.303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, керуючись ч.2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідачів в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2012 року ОСОБА_1 та представником ПАТ «Укркомунбанк» був підписаний договір №2567 про строковий банківський вклад фізичної особи резидента в національній валюті, що підтверджується копією договору (а.с.11).

Відповідно до вказаного договору Банк приймає грошові кошти Вкладника на вкладний рахунок НОМЕР_1 в сумі 75 000 грн. на термін дії договору з моменту надходження коштів до банку до 29 квітня 2014 року з нарахуванням 23,00 % річних та сплатою щомісячно. Вкладник зобов'язався не пізніше наступного банківського дня з моменту підписання договору перерахувати суму вкладу на вкладний рахунок або внести гроші через касу Банку (при цьому сторони передбачили, що в іншому випадку договір вважається неукладеним). Договором обумовлено, що підтвердженням внесення грошових коштів є квитанція до заяви на переказ готівки або виписка з іншого рахунку у випадку безготівкового перерахування коштів. Також договором передбачено право Вкладника заявляти вимогу про повернення вкладу до спливу строку, повідомивши про це банк за 10 банківських днів до бажаного терміну отримання грошей, шляхом надання заяви у двох примірниках.

На підтвердження передачі грошових коштів у депозит позивачем представлена вищезазначена копія договору, а також копії двох платіжних документів: 1) квитанція №4104_148 від 05 лютого 2013 року про перерахування ОСОБА_1 Банку 10 000 грн. з призначенням платежу - поповнення депозитного владу; 2) квитанція №1 від 08 травня 2013 року про перерахування ОСОБА_1 Банку 5000 грн. з призначенням платежу - поповнення. Обидві операції здійснені Лисичанським відділенням №3 ПАТ «Укркомунбанк» (а.с.13).

Також встановлено, що 27 лютого 2014 року представник позивача звернувся до Банку з вимогою про дострокове повернення банківського вкладу в розмірі 90 000 грн. та нарахованих, але не сплачених процентів по вкладу та надання довідки про стан вкладного рахунку (а.с.14-15).

Банк відмовив у поверненні вкладу, про що письмово повідомив позивача листом за №1579 від 17 березня 2014 року. Відмова обумовлена тим, що в документах Лисичанського відділення №3 ПАТ «Укркомунбанк» відсутні оформлений депозитний договір та бухгалтерські документи, що підтверджують внесення (перерахунок) позивачем до ПАТ «Укркомунбанк» та отримання Банком грошових коштів банківського вкладу. Крім того, вказаним листом ОСОБА_1 повідомлено про те, що Банком було здійснено службове розслідування та встановлено відсутність коштів за його договором банківського вкладу, а також про те, що на підставі заяви ПАТ «Укркомунбанк» органами досудового розслідування відкрите кримінальне провадження №0003525 по факту незаконного заволодіння грошовими коштами шляхом зловживання службовим становищем, за результатами якого, буде врегульовано питання повернення грошових коштів (а.с.16).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що договір банківського вкладу (депозиту) між ОСОБА_1 та Банком є неукладеним, а також з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження заподіяння йому майнової шкоди рішеннями, неправомірними діями або бездіяльністю відповідачок під час виконання ними службових обов'язків.

Проте погодитись з вказаними висновками суду не можна у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права до спірних правовідносин та порушенням вимог процесуального права при ухваленні рішення.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив, що спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що Банк відмовився повернути позивачу грошові кошти, які були внесені ним на вкладний рахунок в сумі 90 000 грн. на виконання договору про строковий банківський вклад фізичної особи.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на підставу позову, яка вказана відповідачем в позовній заяві та яка є визначальною для вирішення справи, виходячи з приписів норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст.11,213 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, а підстави та предмет позову відповідно до ст.ст.3,4,11, 119 ЦПК України визначає позивач, який наділений також правом після предявлення позову змінити підстави або предмет позову, що передбачено ч.2 ст.31 ЦПК України.

Виходячи з приписів вищезазначених норм процесуального права, суд з власної ініціативи не може змінювати підстави або предмет позову.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позовна вимога обґрунтована лише однією підставою - завдання збитків незаконним заволодінням працівниками Банку (відповідачками по справі) грошовими коштами позивача в розмірі 90 000 грн. Інші підстави для стягнення зазначеної суми з відповідачів в позові заявлені не були. Після пред'явлення позову позивач не змінював та не доповнював підстави позову.

Отже, способом захисту порушеного права позивач обрав стягнення майнової (матеріальної) шкоди, а не стягнення грошового зобов'язання за договором.

Суд першої інстанції не звернув уваги на норми матеріального права про підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Такими підставами, зокрема, є договори та інші правочини або завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ч.2 ст.11 ЦК України). Ці підстави є самостійними, а не тотожніми.

Надавши правову оцінку підписаному Банком та ОСОБА_1 договору банківського вкладу, суд першої інстанції фактично змінив підставу позову, оскільки така оцінка могла бути надати лише у тому разі, якщо підставою позову було зазначено невиконання договору (порушення договірного зобов'язання).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Український комунальний банк» виникли договірні правовідносини, що підтверджується договором, який підписаний позивачем та представником Банку, скріплений печаткою та ніким із сторін не оспорювався. Копія договору приєднана до матеріалів справи, а оригінал був представлений суду для огляду в судовому засіданні.

У зв'язку з цим висновок суду про неукладеність договору банківського вкладу не можна вважати законним та обґрунтованим.

Також не можна вважати законним та обґрунтованим висновок суду про недоведеність позивачем факту заподіяння йому майнової шкоди рішеннями, неправомірними діями або бездіяльністю відповідачок під час виконання ними своїх службових обов'язків працівників Банку, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходячи з підстави позову (відшкодування шкоди), зобов'язаний був надати правову оцінку правовідносинам сторін з точки зору наявності правових підстав для покладання на відповідачів обов'язку відшкодувати позивачу майнову (матеріальну) шкоду.

За змістом ст.ст.22, 1166 ЦК України відшкодування шкоди - це відповідальність (деліктна відповідальність), а не боргове (грошове) зобов'язання за договором.

Деліктна відповідальність, передбачена ст.1166 ЦК України, може бути покладена лише на відповідача, який не пов'язаний з позивачем будь-якими договірними відносинами.

З огляду на те, що правовідносини між позивачем та Банком є договірними, заявлена позивачем вимога про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди є необґрунтованою з нормативної точки зору.

Таким чином, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи. Інші доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, оскільки не стосуються підстави позову.

Підсумовуючи наведене, рішення суду відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших, зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 313-317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову з інших підстав у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Український комунальний банк», ОСОБА_5, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: