АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/6744/13-ц 22-ц/774/1530/К/15
Справа № 211/6744/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1530/К/15 суддя Ткаченко С.В.
Категорія - 27 (IІІ) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар - Петренко К.І.,

за участі: представника позивача Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" - Бродька Анатолія Івановича,

відповідача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" (далі ПАТ "А-Банк") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог вказали на те, що між Закритим акціонерним товариством "Акцент-Банк" правонаступником якого є ПАТ "А-Банк" та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № AB8QRX15700130 від 18.03.2008 року, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 4242,79 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17.03.2009 року. Проте в порушення норм закону та умов договору відповідач своєчасно платежі не вносив, внаслідок чого станом на 25.10.2013 року утворився борг у сумі 26399,92 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року позовні вимоги Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором № AB8QRX15700130 від 18.03.2008 року, станом на 25.10.2013 року в розмірі 10637,57 грн., з яких: 4242,79 грн. - заборгованість за кредитом, 291,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 127,32 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 4242,79 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1233,33 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2015 року апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, була задоволена частково, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року, було змінено в частині розміру стягнутої пені, зменшивши цей розмір з 4242,79 грн. до 576,00 грн. та загальний розмір стягнутої заборгованості, з 10 637,57 грн. до 6970,78 грн. В решті рішення суду було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року рішення Дніпропетровської області від 03 лютого 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду оскаржила представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту дослідження обставин справи, поставила питання про скасування оскаржуваного рішення, з постановленням ухвали про скасування оскаржуваного рішення із закриттям провадження по справі.

На думку апелянта, зазначений в кредитному договорі 5-річний строк позовної давності не відповідає вимогам закону та порушує права ОСОБА_3 Зазначила, що позовна заява була подана з порушенням строку позовної давності. Вважає, укладений кредитний договір по своїй суті є дискримінуючим по відношенню до ОСОБА_3 Вважає, що судом не враховано перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в КЗ "Гейківська психіатрична лікарня" ДОР" в період з 21.04.2008 року по 04.06.2008 року та внаслідок тяжкого стану здоров'я не міг повністю усвідомлювати значимість своїх дій та підписувати правочини. Зазначила, що отриманий ОСОБА_3 в березні 2008 року від ПАТ "А-Банк" скутер, був повернутий ним банкові згідно акту від 16.07.2008 року. У зв'язку з викладеним вважає, що в діях представника банку ОСОБА_5 мала місце нечесна підприємницька практика, яка заборонене законом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає не в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 березня 2008 року між ЗАТ "Акцент-Банк", правонаступником якого є ПАТ " Акцент-Банк " та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № AB8QRX15700130 шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичними особами, тарифами складає між ПАТ " Акцент-Банк " та ОСОБА_3 кредитний договір.

Відповідно до умов договору позичальник отримав строковий кредит у розмірі 4242,79 грн. зі сплатою 12 % річних за користування кредитом на строк 12 місяців, до 17.03.2009 р. включно.

Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з " 15" по " 20" число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти в сумі 787,91 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов (а.с.6-12).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

За ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належно не виконав, в результаті чого за ним станом на 25.10.2013 року накопичилась заборгованість в розмірі 26399,92 грн., яка складається з: 4242,79 грн. - заборгованість за кредитом; 291,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 127,32 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 20005,14 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штраф в розмірі: 500,00 грн. - фіксована складова та 1233,33 грн. - процентна складова, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Акцепт-Банк» суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, іншіх актів цивільного законодавства. Враховуючи те, що відповідач свої зобов'язання за кредитном договором не виконав, то це є підставою для стягнення з нього заборгованості за цим договором. При цьому суд зазначив, що банк звернувся до суду в межах строку позовної давності та застосувавши положення ч.3 ст. 551 ЦК України, зменшив розмір неустойки.

Проте колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника.

Вказане, не було доведено позивачем і в суді апеляційної інстанції.

Крім того, у заяві позичальника від 18 березня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У зв'язку з чим Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), щодо збільшення строку позовної давності не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 18 березня 2008 року.

Вищенаведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі у № 6-16 цс15, та від 10.06.2015 року у справі №6-988цс15, які в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

За таких обставин колегія суддів виходив з того, щодо спірних правовідносин підлягає застосуванню загальний трирічний строк позовної давності, а тому доводи апелянта в цій заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії договору закінчився 17 березня 2009 р.

Таким чином, суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову, оскільки позов було пред'явлено лише 06.11.2013 року, а строк позовної давності сплив 17.03.2012 року, та відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності до винесення судом рішення. Видача судового наказу, який було скасовано 03.02.2009 року, в даному випадку не впливає на висновоки суду про пропуск Банком строку позовної давності, про поновлення якого позивач не просив.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.2 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року -скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

І.Є. Ляховська