АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8609/15 Головуючий 1-ї інстанції Куст Н.М.
Справа № 624/432/15-ц Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

09 червня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20 вересня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № НАG4АК08950012, відповідно до умов якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» зобовязалось надати останньому кредит в сумі 46 500,00 грн. на придбання автомобіля та 16 973,00 грн. на сплату страхових платежів, терміном до 19 вересня 2010 року, а ОСОБА_1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, передбачені кредитним договором (далі кредитний договір).

Відповідач належним чином покладені на нього кредитним договором зобовязання не виконав, внаслідок чого, станом на 18 травня 2015 року, виникла заборгованість в розмірі 194 842,21 грн., де заборгованість за кредитом - 35 593,54 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 47 916,17 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 1060, 20 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором - 110 272,30 грн.

Зважаючи на зазначене, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість, що виникла за кредитним договором в сумі 194 842,21 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач позов не визнав та просив застосувати строки позовної давності.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у звязку зі спливом строку позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду представником ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 194 842,21 грн. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом неповно зясовані обставини по справі, висновки не відповідають фактичним обставинам, а саме необґрунтовано не взято до уваги факту переривання строку позовної давності, оскільки відповідач в добровільному порядку передав позивачу предмет застави та частково погасив заборгованість за кредитним договором в сумі 35 000,00 грн.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала.

ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення на його користь з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 194 842,21 грн. суд першої інстанції виходив з того, що у позивача право вимоги повернення кредиту, згідно умов кредитного договору, виникло з жовтня 2010 року, а щодо сплати процентів за користування кредитом та інших платежів з березня 2009 року. Перебіг строку позовної давності перервано двічі: в жовтні 2008 року та в квітні 2012 року, у звязку із зверненням позивача до суду з позовами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі 157 132,15 грн. Судове рішення за цим позовом було ухвалено 30 травня 2012 року. В свою чергу з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 09 червня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. За таких підстав суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у звязку зі спливом строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають зібраним по справі доказам, вимогам ст.ст. 252 - 254, 258, 261, 267 ЦК України та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній по справі № 116цс/13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що 20 вересня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № НАG4АК08950012, відповідно до умов якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» зобовязалось надати останньому кредитні кошти в сумі 63 473,00 грн. на придбання автомобіля та сплату страхових платежів, на строк до 17 вересня 2010 року, зі сплатою за користування кредитом 1,75 процентів на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахункове-касове обслуговування в розмірі 0,12 процентів від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 договору. Період сплати з 5 по 10 числа кожного місяця (а.с. 7,8).

20 вересня 2005 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави рухомого майна № НАG4АК08950012, відповідно до умов якого застоводавець передав в заставу автомобіль марки Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2005, тип легковий, номер кузова (шасі) SUPTF69YD5W248942, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 43, 44).

В жовтні 2008 року, у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором, покладених на ОСОБА_1, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з останнього заборгованості в сумі 37 420,26 грн. (а.с. 45).

Заочним рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 01 грудня 2008 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 37 420,26 грн. (а.с. 64).

Таким чином колегія суддів вважає, що у звязку зі зверненням банку в жовтні 2008 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення у повному обсязі заборгованості по вищезазначеному кредитному договору, було змінено дату погашення заборгованості за кредитним договором та строк позовної давності по зазначеним правовідносинам підлягає відрахуванню з дня ухвалення судового рішення, тобто з 01 грудня 2008 року, оскільки вищевказане рішення не було предявлено до виконання (а.с. 96).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у лютому 2009 року ОСОБА_1 було внесено грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-6).

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що строк позовної давності було перервано добровільним внесенням відповідачем грошових сум в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та перебіг строку позовної давності розпочався з 21 лютого 2009 року.

В квітні 2012 року, тобто вже за межами строків позовної давності, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ПАТ КБ «АкцентБанк», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Daewoo, модель Lanos, рік випуску 2005, тип легковий, номер кузова (шасі) SUPTF69YD5W248942, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав на праві власності ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 157 132,15 грн., вилучення автомобілю у ОСОБА_1 та передачу його ПАТ КБ «ПриватБанк» для реалізації (а.с. 79, 80).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 30 травня 2012 року позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 157 132,15 грн. з ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмет застави автомобіль (а.с. 79, 80).

30 листопада 2012 року на виконання рішення суду ОСОБА_1 передав предмет застави автомобіль представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 114).

05 вересня 2013 року грошова сума від продажу автомобіля в розмірі 35 000,00 грн. була зарахована в рахунок погашення заборгованості за кредитом окремими грошовими сумами: 33 621,63 грн. та 3 378,37 грн. (а.с. 111, 112).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку позовною давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч.1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскільки відповідачем заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки оскаржено не було, він не заявив вимоги про застосування строку позовної давності в межах розгляду цієї справи, то перебіг строку позовної давності по спірним правовідносинам розпочався заново з 30 травня 2012 року.

У звязку з чим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що перебіг строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором розпочався заново з 30 травня 2012 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що перебіг строку позовної давності був перерваний шляхом добровільної передачі відповідачем в листопаді 2012 року автомобіля для реалізації та внесення 05 вересня 2013 року на розрахунковий рахунок банку з метою погашення заборгованості за кредитним договором грошової суми в розмірі 35 000,00 грн. (грошової суми, отриманої за продаж автомобілю), були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана належна оцінка.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що данні дії відповідача були здійснені в межах виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет застави, грошові кошти в сумі 35 000,00 грн. були внесені не боржником, а представником банку.

У звязку з чим, дані дії відповідача не можуть бути визнані добровільними та не свідчать про переривання строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач звернувшись до суду з позовом 09 червня 2015 року, пропустив строк позовної давності (а.с. 2).

Заяву про поновлення строку позовної давності позивачем подано не було.

Разом з тим, відповідач просив суд застосувати строки позовної давності, з цих підстав у задоволенні позову відмовити (а.с. 106).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-234цс14 від 04 лютого 2015 року, згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін, зробленою до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення по справі мав правові підстави для відмови у позові про стягнення заборгованості у звязку із спливом строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, їм надано належної оцінки, висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 303, 304, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 253, 256, ч.1, 3 ст. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК Україна, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.Г. Гальянова

ОСОБА_3