У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Рівненської області від 29 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні іціативни») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві приватної власності. Позивач обґрунтовував своє звернення до суду тим, що 25 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі -АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати кредит у сумі 44 тис. дол. США, а ОСОБА_6 - повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у строк та на умовах, визначених кредитним договором. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором того самого дня між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2007 року. Зазначав, що 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») було укладено договір факторингу. Того ж дня, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило фактору ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості за договорами, укладеними з відповідачем. Посилаючись на зазначені обставини, зокрема неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка складала станом на 01 березня 2013 року 42 414 дол. США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) становило 339 015,10 грн, а також на те, що внаслідок укладення договорів факторингу відбулась зміна кредитора на ТОВ «Кредитні ініціативи», позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Рівненської області від 29 вересня 2014 року згадане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить рішення апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд послався на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зауваживши, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що 25 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №1701/1007/71-049, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 44 тис. дол. США зі сплатою процентів у розмірі 12,5% річних та строком повернення кредиту до 24 жовтня 2037 року.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №1701/1007/71-049.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативі» укладено договір факторингу №15, згідно якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, серед яких і кредитний договір укладений з відповідачем у даній справі.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов᾽язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов᾽язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки в таких випадках: в разі невиконання боржником основного зобов'язання; у разі виконання або неналежного виконання іпотекодацем умов іпотечного договору; в інших випадках, передбачених договором (підпункт 10.3 та пункт 11 іпотечного договору).

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодерджателем на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у пункті 12.3 підпунктах 12.3.1., 12.3.2 іпотечного договору тощо (пункт 12 іпотечного договору).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, не взяв до уваги, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з урахуванням рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2013 року. Одночасно, апеляційний суд в тексті судового рішення здійснив послання на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зазначивши, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, залишивши поза увагою вимоги ст. 303 ЦПК України, відповідно до яких, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зокрема, рішення суду першої інстанції від 11 грудня 2013 року, яке було предметом перегляду в апеляційному порядку, було ухвалено до прийняття цього Закону (03 червня 2014 року), а отже посилання апеляційного суду на його положення є помилковими.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Рівненської області від 29 вересня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук