Справа № 2 - о/489/60/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 травня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю народних засідателів Вороніної Р.М., Гордєєвої Г.В., заявниці ОСОБА_1, представника органу опіки та піклування ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - орган опіки і піклування Миколаївської міської ради, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Свої вимоги мотивувала тим, що її донька ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 та їхньою малолітньою донькою ОСОБА_5, 2011 року народження, постійно проживали у АДРЕСА_1.

В січні ОСОБА_4 виїхав проживати до с. Андріївка Тельманівського району Миколаївської області з метою працевлаштування.

На почату березня 2014 року її донька ОСОБА_3 пішла з дому, не сказавши членам сім'ї, куди вода йде. Ніяких речей з собою вона не брала. Н телефонні дзвінки не відповідала. Пізніше на телефоні доньки у відповідь вмикався автовідповідач з повідомленням, що абонент не може прийняти телефонний виклик.

До міліції вона не зверталася із заявою про розшук доньки, намагалася розшукати її власними силами.

В травні 2014 року у зв'язку з погіршенням ситуації в м. Донецьк, вона, її чоловік ОСОБА_6, її мати ОСОБА_7 та онука ОСОБА_5 виїхали до м. Миколаєва, де були взяті на облік як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Її донька ОСОБА_3 по цей час не з'явилася ані за місцем своєї реєстрації у м. Донецьку, ані за місцем теперішнього перебування сім'ї. ОСОБА_3 ніде не працювала в м. Донецьку, в 2011 році закінчила університет, а 14 червня 2011 року народила доньку, за якою потім здійснювала догляд.

Визнання ОСОБА_3 безвісно відсутньою їй необхідно для оформлення опіки над онукою ОСОБА_5, 2011 року народження.

Посилаючись на викладене, заявниця просила суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, безвісно відсутньою з 1 квітня 2015 року.

У судовому засіданні заявниця вимоги заяви підтримала.

Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечувала.

Заслухавши пояснення заявниці, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, є донькою заявниці ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4, їх малолітньою донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. Крім того, за зазначеною адресою проживала та була зареєстрована заявниця ОСОБА_1.

Як слідує з пояснень заявниці, її донька пішла з дому на початку березня 2014 року та до дому не повернулася.

Будь-яких заяв про її зникнення до органів міліції заявниця не подавала. Розшукати доньку власними силами вона не змогла. В подальшому у зв'язку з погіршенням ситуації у м. Донецьк та проведенням на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції заявниця та її сім'я разом з малолітньою ОСОБА_5 переїхали до м. Миколаєва. На теперішній час місце проживання та перебування ОСОБА_3 невідоме.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню цих правовідносин.

За положеннями ст. 43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Згідно ч.2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявниця для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Проте, як пояснювала сама заявниця ніяких заходів щодо розшуку доньки, окрім здійснення дзвінків на телефон доньки, опитування знайомих та сусідів, вона та її родина не вживали. Звернення до органів міліції для проведення відповідних розшукових дій заявниця вважала марними.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 - сусідка заявниці, ОСОБА_9 - вчителька школи раннього розвитку, пояснили суду, що ОСОБА_3 вони ніколи не бачили, дитиною опікується бабуся - заявниця.

В матеріалах справи містяться письмові свідчення ОСОБА_10, що мешкає у м. Донецьк та був сусідом заявниці, згідно яких ОСОБА_3 пішла з дому на початку березня 2014 року та з того часу про неї він нічого не чув.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи, що заявницею не доведено жодної обставини, при наявності яких визнання особи безвісно відсутньою є можливим, суд приходить до висновку, що визначених Законом підстав для задоволення заяви про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутньою немає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209-215, 235, 246, 249 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, безвісно відсутньою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська

Народні засідателі Р.М. Вороніна

Г.В. Гордєєва