Провадження № 22ц/790/4245/15 Головуючий 1-ї інст. - Библів С.В.
Справа №632/250/14-ц Суддя доповідач - Бровченко І.О.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Малінської С.М., Піддубного Р.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 березня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставне майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 23 грудня 2009 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір застави, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг грошову суму, еквівалентну 3000 доларів США по курсу НБУ на дату укладення договору, що в гривневому еквіваленті складають 23963,40 грн.

За вказаним договором заставодавець зобов'язався повернути заставоутримувачу суму, еквівалентну 3000 доларів США не пізніше 23 грудня 2012 року по курсу НБУ на дату повернення. Заставоутримувач має право у випадку невиконання заставодавцем своїх зобов'язань отримати задоволення з вартості майна, закладеного згідно з цим договором, або шляхом отримання самого закладеного майна у власність. Предметом застави є автомобіль «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1, 1990 року випуску, який належить відповідачу на праві приватної власності. Даний договір застави не потребував нотаріального посвідчення. При укладенні договору застави ними було узгоджено заставну вартість майна, переданого у заставу - 30353,64 грн., що на дату укладення договору складають 3 800 доларів США по курсу НБУ.

Згідно з п. 4.2 договору застави - звернення стягнення на заставлене майно здійснюється шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання умов договору позики від 23 грудня 2009 року.

Оскільки, відповідач порушив умови вказаного договору щодо виконання основного зобов'язання та не повернув кошти у розмірі 23963,40 грн., позивач просив суд звернути стягнення на заставне майно, шляхом визнання за ним права власності на автомобіль «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2014 року, позов задоволено. Звернуто стягнення на заставне майно, а саме автомобіль «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, шляхом отримання його у власність з правом зняття та постановки на реєстраційний облік в органах ДАІ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 серпня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права; неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 23 грудня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір застави, відповідно до умов якого відповідач отримав в борг грошову суму, еквівалентну 3000 доларів США по курсу НБУ на дату укладення договору, що в гривневому еквіваленті складало 23963 грн. 40 коп. Заставодавець зобов'язався повернути заставоутримувачу суму, еквівалентну 3000 доларів США не пізніше 23 грудня 2012 року по курсу НБУ на дату повернення.

Згідно п. 1.3 договору застави предметом застави є автомобіль «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1, 1990 року випуску, який належить відповідачу на праві приватної власності.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору застави у випадку, якщо до закінчення строку виконання грошового зобов'язання (23 грудня 2012 року) заставодавець не виконав його в натурі, заставоутримувач має право звернути стягнення на предмет застави шляхом: надання заставодержателю права на продаж від імені заставодавця автомобіля третім особам; продажу предмета застави з публічних торгів; шляхом отримання самого закладеного майна у власність заставодержателя.

У встановлений зазначеним вище договором застави строк ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не виконав.

З матеріалів справи вбачається, що відомості про обтяження щодо предмету застави - автомобіля «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1, що виникло з договору застави від 23 грудня 2009 року, внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 25 лютого 2014 року (а.с. 14).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 160200 грн. (а.с.114).

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Булименко К.В. від 20 вересня 2012 року накладено арешт на автомобіль ВАЗ -21063, д.н.з. НОМЕР_6; автомобіль «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1; автомобіль ЗАЗ-110217, д.н.з. НОМЕР_5; автомобіль ВАЗ-21101, д.н.з. НОМЕР_7; автомобіль IKARUS-256, д.н.з. НОМЕР_8; автомобіль IKARUS-25059, д.н.з. НОМЕР_9, в межах суми стягнення заборгованості, що належить ОСОБА_3 Заборонено ОСОБА_3 здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику(а.с. 115).

З копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 05 березня 2012 року вбачається, що на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 березня 2012 року, № 31539209, виданої ВДВС Первомайського МРУЮ Харківської області, накладено арешт на рухоме майно, належне ОСОБА_3 в межах суми позовних вимог, а саме - 160200 грн. (а.с. 117).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_1, про зняття арешту з автомобіля задоволено.

Знято арешт з автомобіля «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, накладений відділом державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (а.с. 142).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що задоволення вимог кредитора за рахунок заставленого майна за договором застави, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідає умовам цього договору та не суперечить вимогам чинного законодавства.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Договір застави є окремим видом договорів. Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про заставу» застава є способом забезпечення дійсної та реальної вимоги та має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Статтею 17 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 16 Закону України «Про заставу» передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному освідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належать, зокрема, застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, з моменту укладення договору застави, тобто з 23 грудня 2009 року у ОСОБА_2, як заставодержателя, виникло право застави (ч.1 ст. 16 Закону України «Про заставу» та відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень») право звернення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою (ч.1 ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 20 ЗУ «Про заставу»).

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, що договір застави є фіктивним.

Будь-яких належних та беззаперечних доказів того, що рішення може бути виконане лише за рахунок спірного автомобіля, а не за рахунок іншого рухомого майна, на яке постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Булименко К.В. від 20 вересня 2012 року накладено арешт, суду не надано.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -