ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
провадження № 2/753/8292/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. м. Київ

Дарницький районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді - Домарєва О.В.

при секретарі - Ткачі А.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_4 «Про визнання права власності в порядку спадкування спадщини за законом» ,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивачка ОСОБА_5 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із позовом, уточнивши який просила визнати квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а також визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування спадщини за законом, яка відкрилась після померлого сина ОСОБА_7 12.08.2014 року.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та на його обгрунтування стверджував, що позивачка є рідною матірю померлого 12.08.2014 року ОСОБА_7 Під час шлюбу син позивачки та відповідачка ОСОБА_6 придбали квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до норм чинного законодавства позивачка,як мати померлого входить до першої черги спадкоємців. 18.12.2014 року позивачка разом із третьою особою, який є батьком померлого звернулись до 16-ї Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. За порадою державного нотаріуса позивачка відмовилась від спадщини на користь свого чоловіка. В подальшому державним нотаріусом було відмовлено третій особі у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи тим, що ним не було надано правовстановлюючий документ на спадкове майно. Рішенням суду від 25.08.2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 було задоволено частково з підстав того, що у спадковій справі відсутня заява ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини на користь чоловіка, тому визнано за ним право власності на 1/6 частину зазначеної квартири. Позивач, як спадкоємиця першої черги, просить визнати за нею право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування спадщини за законом, яка відкрилась після смерті сина ОСОБА_7 12.08.2014 року з підстав, передбачених ст.ст.328, 392, 1261, 1267 ЦК України та ст. 60 СК України.

Представник відповідачки ОСОБА_3 у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що відповідачка не оспорює, що спірна квартира є спільної сумісною власністю, але заперечує проти задоволення позову з тих мотивів, що позивачка не відмовилась від своєї заяви про відмову від спадщини, пропустила строк прийняття спадщини, визначений законом, а також не зверталась до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини..

Третя особа ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та правовідносини, які їх регулюють.

12.08.2014 року у віці 38 років помер ОСОБА_7, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 22.10.2014 року, та про що 15.08.2014 року складено відповідний актовий запис за № 727 ( а.с.4).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина за законом, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_2.

Родинні відносини померлого з позивачкою та третьою особою підтверджуються копією свідоцтва про народження серії l-БК № 416500, відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками померлого, (а.с. 4).

Відповідачка ОСОБА_6 з 05.06.2005 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 166629 (а.с. 38).

Під час шлюбу ОСОБА_6 придбала спірну квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.11.2012 року. Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 04.12.2012 року - вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_6 (а.с.7-8, 10).

Наведених обставин сторони у судовому засіданні не оспорювали.

Як спадкоємці першої черги, відповідно до положень ст.1261 ЦК України в межах передбаченого законом шестимісячного строку із заявами про прийняття спадщини за законом до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулись: дружина померлого ОСОБА_6- позивачка по справі, відповідачка ОСОБА_6 та батько спадкодавця ОСОБА_4 - третя особа у справі (а.с. 33-48).

Позивачка ОСОБА_5 в межах строку на прийняття спадщини звернулась до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від належної їй частини спадкового майна / спірної квартири/ на користь чоловіка третьої особи ОСОБА_4 (а.с. 37).

12.03.2015 року державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори третій особі ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих мотивів , що ним не було надано нотаріусу правовстановлюючих документів на спадкове майно, які б доводили, що нерухоме майно належало його померлому сину (а.с. 46).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.08.2015 р. за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті сина (а.с. 11-12). В задоволенні позову про визнання за ОСОБА_4 права на спадщину за законом на частку квартири, від якої відмовилась позивачка ОСОБА_5 було відмовлено з тих мотивів, що позивачем не надано у судовому засіданні доказів звернення ОСОБА_5 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, або відмову від неї, при цьому під час розгляду справи спадкова справа за клопотанням учасників процесу не була витребувана та не була досліджена у судовому засіданні.

Зазначене рішення сторонами не оскаржене та на день розгляду цієї справи у встановленому законом порядку не скасоване,

Дослідженням спадкової справи встановлено, що позивачка ОСОБА_5 18.12.2014 року, тобто в межах строку для прийняття спадщини зверталась до нотаріуса з заявою, якою відмовилась від належної їй частини спадщини на користь свого чоловіка ОСОБА_4, при цьому нотаріусом було розяснено позивачці зміст ст.1273 ЦК України а також її право відкликати дану заяву протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Обговорюючи доведеність та обгрунтованість позовних вимог в частині визнання спірної квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6, суд враховує, що ані відповідачка ані її представник у судовому засіданні не оспорювали тієї обставини , що спірна квартира була придбана ОСОБА_7 у період шлюбу з померлим ОСОБА_6 та є спільним сумісним майном подружжя. Також судом враховується, що за загальними правилами цивільно-процесуального судочинства - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Враховуючи наведені обставини та вимоги закону, наявність рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.08.2015 р., а також відсутність спору між сторонами, що до визнання спірної квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити з мотивів його необґрунтованості та безпідставності.

Обговорюючи законність та обґрунтованість позовних вимог в частині визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування спадщини за законом суд враховує наступне.

Статтею 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч 6 ст.1273 ЦК України - відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно положень ч.ч. 2, 5 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З метою сприяння обєктивному розгляду справи перед початком її розгляду судом розяснювалось позивачці та її представнику право звернення до нотаріуса з заявами про відкликання її заяви від 18.12.2014 року в порядку ст.1273 ЦК України, про прийняття спадщини, а також до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини, у разі вмотивованої відмови нотаріуса про задоволення зазначених заяв.

У судовому засіданні представником надані листи нотаріуса про відмову у задоволенні заяв позивачки що до відкликання заяви від 18.12.2014 р. та прийняття спадщини.

Разом з тим, на пропозицію суду що до звернення позивачки до суду з додатковим позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини представник позивача у судовому засіданні відмовився що до вчинення зазначеної процесуальної дії.

Також судом враховується, що на час розгляду цієї справи позивачка не зверталась до суду з позовом про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 ЦК України.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадщину за законом слід відмовити виключно з мотивів відсутності звернення позивачки з позовом про визнання відмови від прийняття спадщини від 18.12.2014 р. недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 ЦК України та про надання додаткового строку для прийняття спадщини,

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що відмова у задоволенні позову в цій частині не позбавляє права позивачку звертатись з зазначеними позовами до суду на загальних підставах.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Обговорюючи позиції представника позивачки та третьої особи, а також пояснення зазначених учасників судового процесу на обґрунтування зазначеної позиції, суд визнає зазначені позиції необґрунтованими та такими, що суперечать сукупності наведених обставин та вимог закону.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідачки не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 60 СК України, ст.ст. 1270, 1272, 1273,1274 ЦК Українист.ст. 11, 27-30,57, 58, 60, 61, 208-209, 212-215 ЦПК України, ЗУ "Про нотаріат", Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_4 «Про визнання права власності в порядку спадкування спадщини за законом» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м.Києва через Дарницький районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Домарєв