Категорія 5 Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Нікушина В.Л.,

суддів: Сала Т.Б., Копаничук С.Г.,

при секретарі Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2015 року, ухвалене по даній справі,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5

Мотивуючи позовні вимоги, він посилався на те, що 15 квітня 2009 року між ним та ОСОБА_4 був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу 47/100 часток квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02 червня 2009 року цей договір було визнано дійсним, проте 09 грудня 2013 року це рішення суду було скасоване апеляційним судом Вінницької області і постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Цього ж 09 грудня 2013 року ОСОБА_4 уклала договір дарування спірної квартири з ОСОБА_3, який за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2014 року визнаний недійсним.

В зв'язку з цим ОСОБА_2 ставить питання про застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу та договору дарування квартири, а саме повернення йому у власність 47/100 часток квартири АДРЕСА_1 та стягнення з нього на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 17 000 доларів США.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволенні частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 17000 доларів США.

ОСОБА_5 оскаржив це рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі він просить рішення скасувати і відмовити ОСОБА_2 в застосуванні наслідків недійсності правочину.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені обставини про те, що суд першої інстанції в чому полягає порушення законних прав позивача і чиїми діями таке порушення було допущено.

На переконання ОСОБА_5, оскаржуваним рішенням фактично були захищені права відповідачки ОСОБА_4 щодо повернення їй коштів, переданих нею на виконання нікчемного правочину, за відсутності доказів, що ці кошти нею передавались позивачеві.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, ОСОБА_5, ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги прийшла до наступного висновку.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи знайшли своє підтвердження і за своїми наслідками тягнуть скасування оскаржуваного рішення.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір дійшов висновку, що за наслідками того, що договір купівлі-продажу 47/100 часток квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в простій письмовій формі є нікчемним тому його правовим наслідком відповідно до ст. 216 ЦК України є двохстороння реституція.

Дійшовши такого висновку суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 17 тис. доларів США, отриманих ним в якості плати за квартиру.

В поверненні йому права власності на 47/100 часток цієї квартири відмовлено з посиланням на те, що такий спосіб захисту, обраний позивачем не відповідає діючому цивільному законодавству.

Відмовляючи в задоволенні вимог про застосування реституції за наслідками визнання недійсним договору дарування спірної квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 09.12.2013 року, суд зважав на те, що реституція застосовується виключно до сторін недійсного правочину. ОСОБА_2 стороною визнаного недійсним договору купівлі-продажу не є.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна. За змістом ч.1 ст.216 ЦК України застосування наслідків недійсності правочину покладається на сторони цього правочину. Вимога про повернення майна переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Квартиру АДРЕСА_1 на яку набула право власності ОСОБА_4 за нікчемним договором купівлі продажу, укладеним між нею та ОСОБА_2 подарувала своїй донці ОСОБА_3

За таких обставин положення ч. 1 ст. 216 ЦК України щодо повернення майна, яке було відчужене третій особі не застосовуються. На вказану обставину звернуто увагу і в п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9 від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними.

Майно, яке передано третій особі, яка не є стороною недійсного правочину може бути витребувано з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Отже, як позивачем так і судом першої інстанції невірно визначений характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами по справі, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Наведені обставини є визначальними для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цілому.

Суд першої інстанції відмовляючи ОСОБА_2 в задоволені вимоги про повернення йому права власності на 47/100 часток квартири АДРЕСА_1 виходив із того що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Дана підстава відмови в задоволенні цієї вимоги мала б право на існування за умови правильного визначення характеру спірних правовідносин, що мали місце між сторонами по справі. Оскільки обраний спосіб захисту в цій частині суперечить діючому цивільному законодавству.

Не можна погодитись з рішенням суду і в частині стягнення з позивача на користь ОСОБА_4 17 тис. доларів США.

Відповідно до ст. 15 ЦК України захисту підлягає цивільне право у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивач, поставивши вимогу про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 коштів не навів жодних обставин, як несплата ним цих коштів порушує його права і чому за наявності його доброї волі він не повернув їх у позасудовому порядку і які перешкоди для цього створювали відповідачі. Отже, за відсутності доказів про порушене право та доказів про наявність спору з приводу повернення коштів, суд ухвалив в цій частині необґрунтоване рішення.

Стягуючи кошти в іноземній валюті, суд залишив поза увагою приписи ч. 1 ст. 192 ЦК України про те, що єдиним засобом платежу на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За наведених обставин оскаржуване рішення не може залишатись в законній силі і підлягає скасуванню з послідуючим ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Однак, це не перешкоджає зверненню до суду з позовом, який би відповідав характеру спірних правовідносин.

А тому, керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2015 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності правочину скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовити в позові до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсності правочину.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - суддя Підпис В. П. Нікушин

Судді: Підпис Т. Б. Сало

Підпис С. Г. Копаничук

Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області ________ В. П. Нікушин