АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8232/15 Головуючий 1 інстанції: Ніколаєнко І.В.
Категорія: відшкодування шкоди
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: Гуцал Л.В., Кірсанової Л.І.,

при секретарі - Хороших М.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Державної установи «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року державна установа «Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень» (далі по тексту ДУ «ДІПСЕД» звернулася у суд з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача завдану шкоду в розмірі 32 749 грн. 02 коп., витраті зі сплати судового збору в розмірі 327 грн. 49 коп.

Позивач при цьому посилався на те, що з 18 грудня 2013 року по 17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем, перебував на посаді директора ДУ «ДІПСЕД». Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх трудових обовязків на підприємстві утворилась заборгованість по заробітній платі більш ніж за 2 місяці, а також зі сплати ЄСВ.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2014 року, який набрав законної сили, відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності. Заборгованість по виплаті заробітної плати та ЄСВ була стягнута з ДУ «ДІПСЕД» в примусовому порядку на підставі судових рішень за позовами працівників та вимоги ДПІ. Таким чином, винними діями відповідача, було заподіяно шкоду в розмірі 32 749 грн. 02 коп. Відповідні кошти підлягають стягненню з відповідача в порядку регресу.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача завдану його діями шкоду в розмірі 58 985 грн. 60 коп.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача позовні вимоги в обсязі уточненої позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти вказаного позову заперечувала, при цьому посилалася на те, що посилання позивача на вирок суду від 18 листопада 2014 року не є доказом нанесення відповідачем шкоди підприємству у вказаному розмірі, адже вирок стосується визнання вини відповідача у затримці термінів виплати заробітної плати працівникам підприємства більш, як за один місяць, позовні ж вимоги стосуються нанесення діями відповідача шкоди підприємству. Вважала, що вина відповідача у заподіянні шкоди підприємству не доведена. Крім того, на час вступу відповідача на посаді у позивача вже існувала заборгованість із виплат по заробітній платі, яка виникла з вини попереднього директора. Вимоги про стягнення витрат по відшкодуванню моральної шкоди, неефективних витрат, недоїмки, пені є необґрунтованими.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року позов задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДУ «ДІПСЕД» заподіяну шкоду в розмірі індексації за затримку виплати заробітної плати в розмірі 1 076 грн. 65 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 24 197 грн. 20 коп., а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 318 грн., а загалом 37 591 грн. 85 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДУ «ДІПСЕД» судовий збір в розмірі 375 грн. 91 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ДУ «ДІПСЕД» заподіяної шкоди в розмірі індексації за затримку виплати заробітної плати в розмірі 1 076 грн. 65 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 24 197 грн. 20 коп., а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 318 грн., а загалом 37 591 грн. 85 коп. та судового збору в розмірі 375 грн. 91 коп. скасувати, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне зясування судом обставин, які мають суттєве значення для справи, та які суд повинен був врахувати при винесенні судового рішення.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення проти них, колегія відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вирішила апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити з наступного.

Суд за ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь по справі.

По справі, згідно наданих доказів, встановлено та не оспорюється те, що ОСОБА_1 знаходився в трудових відносинах з позивачем ДУ «ДІПСЕД» з 18 грудня 2013 року по 17 жовтня 2014 року. З 18 грудня 2013 року по 04лютого 2014 року відповідач займав посаду виконуючого обовязки директора ДУ «ДІПСЕД». З 05 лютого 2014 року по 17 жовтня 2014 року займав посаду директора ДУ «ДІПСЕД». Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) за ч. 1 ст. 175 КК України, а саме безпідставна невиплата заробітної плати більш як за один місяць керівником установи.

За правилом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням, у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно ч. 4 ст. 61 цієї статті вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на підставі ч. 4 ст. 61 ЦПК України питання щодо винуватості відповідача не вирішується, оскільки вина відповідача встановлена вироком суду, що має преюдиціальне значення при розгляді даної справи, тому наявні підстави для відшкодування відповідачем витрат позивача по відшкодуванню індексації за затримку виплати заробітної плати в розмірі 1 076 грн. 65 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 24 197 грн. 20 коп., а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 318 грн. Відповідні компенсації були предметом розгляду по відповідним цивільним справам, рішення щодо яких набрало законної сили та по яким позивач у даній справі здійснив відповідні виплати, що підтверджується копіями постанов про закінчення виконавчих проваджень у звязку зі стягненням з боржника ДУ «ДІПСЕД» відповідних сум.

Доводи апеляційної скарги колегія вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду.

З огляду на викладене, колегія вважає рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави до його зміни або скасування, задоволення апеляційної скарги, у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: Л.В. Гуцал

ОСОБА_2