АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_6, про стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову вона посилалась на те, що із 21 листопада 2008 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого є донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1. Позивачка має намір розірвати шлюб з відповідачем, про що нею подано позов до суду.

Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені восени 2014 року. З цього часу відповідач проживає разом зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_2. Позивачка з донькою залишилися проживати за адресою: АДРЕСА_1.

28 квітня 2015 близько 18.00 годин відповідач приїхав у АДРЕСА_1 під приводом забрати автомобіль, а також побачити доньку. Разом з відповідачем приїхав його друг та подруга. Несподівано для позивачки відповідач схопив дитину та почав тікати.

З цього приводу 29 квітня 2015 року позивачка звернулася до Амур-Нижньодніпровського РВ м. Дніпропетровська, Баглійського РВ м. Дніпродзержинська та прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, а 01 травня 2015 до Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська із заявами з приводу того, що відповідач забрав від неї малолітню доньку з постійного місця проживання, а саме: АДРЕСА_1.

Позивачка неодноразово їздила до відповідача та намагалася вирішити питання мирним шляхом, однак позитивних результатів це не дало.

Донька ОСОБА_7 є малолітньою дитиною, їй виповнилося чотири роки. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, постійно займається вихованням та доглядом доньки, має постійне місце проживання, працює вчителем іспанської та англійської мови в КЗО «Спеціалізована середня школа № 9 з поглибленим вивченням англійської мови» ДМР, має самостійний заробіток, не судима, до кримінальної відповідальності не притягалася, хронічними захворюваннями не страждає, на обліку в психоневрологічному та інших диспансерах не перебуває, характеризується позитивно.

Дитина відвідує дитячий садок № 334 по вул. Стахановців, 2 у м. Дніпропетровську.

Відповідач з 2012 року зловживає наркотичними засобами, перебуває на обліку в наркодиспансері у м. Дніпродзержинськ. В квітні 2012 року відповідач був затриманий працівниками правоохоронних органів та в нього було вилучено зброю та шприц з наркотичною речовиною. Відповідач не працює та не має заробітку, веде аморальний спосіб життя, чим загрожує не тільки здоров'ю, але й життю малолітній доньці.

Оскільки між сторонами виник спір стосовно місця проживання дитини, позивачка просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини разом з нею, зобов'язати відповідача передати їй дитину та стягнути на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1 500 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково.

Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю - ОСОБА_5

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи із 25 травня 2015 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. та на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2008 року та мають спільну дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після припинення шлюбних відносин дитина мешкала переважно із матір'ю за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Стахановців, 8, однак вихованням, розвитком та оздоровленням дитини батьки займаються спільно.

За цією адресою позивачкою створені усі необхідні умови для розвитку та виховання дитини, що підтверджується актом про обстеження умов проживання, складеного спеціалістами управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 08 червня 2015 року. Під час відвідування вказаними посадовими особами оселі позивачки та дитини було встановлено, що умови проживання у квартирі добрі, для дитини облаштовані меблі, дитина забезпечена усіма необхідними речами на її вік. Стосунки між донькою та матір'ю добрі, дитина дуже любить свою маму та є достатньо розвинутою на свій вік.

Згідно акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами управління-служби у справах дітей виконавчого комітету Дніпровської районної ради від 02 червня 2015 року за адресою: АДРЕСА_2, було встановлено, що на час складання акта обстеження вдома знаходилася малолітня ОСОБА_7 без догляду дорослих. Дитина спала. Після цього було запропоновано вирішити порядок участі у вихованні дитини.

Судом враховано принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якому зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку своєї особистості потребує любові та розуміння. Малолітня дитина не повинна, за виключенням особливих умов, бути розлученою зі своєю матір'ю. Малолітні діти потребують за все жіночого догляду (регулярне та своєчасне харчування, дотримання правил гігієни, постійний нагляд).

Суд, при вирішенні питання визначення місця проживання дитини, повинен визначати такі умови для її життя, щоб вони не могли негативно вплинути на її психічний стан, та стан здоров'я. Необхідно визначити особисті якості батьків як вихователів, пояснення (показання) свідків або осіб, які є наближеними до родини (в тому числі і медичних працівників), та, звичайно, дуже важливим є з'ясування поведінки батьків та ставлення до дітей до виникнення спору. Суд повинен враховувати умови виховання дітей (житлові, матеріальне забезпечення, харчування, навчання). Суттєвим фактором при вирішенні таких спорів є прив'язаність дітей до одного з батьків.

У висновку органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради зазначено, визнано доцільним надати перевагу у визначенні постійного місця проживання малолітньої дитини разом із матір'ю.

Оцінивши дослідженні докази у їх сукупності, врахувавши вимоги ч.ч.1-3 ст. 157, 161 СК України, принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в частині визначення місця проживання дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходив із того, що ОСОБА_4 є батьком дитини, і відповідно до вимог ст. 180 СК України, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Врахувавши вимоги ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 184 СК України, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Позовні вимоги про зобов'язання ОСОБА_4 передати малолітню доньку матері суд визнав передчасними, пославшись на те, що дане питання повинно бути вирішено на стадії виконання рішення суду.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, оскільки ОСОБА_6 - мати позивачки, зазначена як третя особа, проте, в матеріалах справи відсутня ухвала про залучення її до участі у справі, що суперечить вимогам ст. 396, 208, 209 ЦПК України, - необґрунтовані, оскільки питання про залучення ОСОБА_6 до участі у справі у якості третьої особи вирішувалось у судовому засіданні 24 червня 2015 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 55-60).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він працює, має самостійний дохід, умови проживання у його квартирі є придатними і для проживання дитини, те що він не зловживає спиртними напоями та веде нормальний спосіб життя, не можуть бути підставою для зміни місця проживання дитини, оскільки вони не мають переваги перед тими умовами, які існують за місцем проживання матері, а також і перед поведінкою матері.

Обставини, які б свідчили про те, що поведінка самої матері і умови для життя дитини із матір'ю негативно впливають на психічний стан дитини, та стан її здоров'я, при розгляді справи не встановлені. Таких належних та достовірних доказів у відповідності до вимог ст.ст. 57-60, 64 ЦПК України, відповідач не навів і у суді апеляційної інстанції.

Отже, визначене судом першої інстанції місце проживання дитини не суперечить принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, ст.159,161 СК України.

Також не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини доводи про те, що відповідач не має можливості надавати утримання у такому розмірі, оскільки це суперечить його ж поясненням щодо необхідності визначення місця проживання доньки із ним, що потребує значно більших витрат ніж сплата аліментів. Так він зазначав, що має самостійний дохід, є приватним підприємцем і може утримувати свою доньку та створити їй всі необхідні умови для нормального розвитку.

Крім того, у суді апеляційної інстанції він вказав на те, що його місячний дохід складає не менше 3000 гривень. Інших утриманців він не має. Отже, визначений судом розмір аліментів не перевищує законодавчо встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини до шести років, та не суперечить вимогам ст.181,182,184 СК України.

Із врахуванням встановлених обставин у справі та наданих доказів, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: