Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1495/15-ц
Провадження № 2/483/537/2015
23 листопада 2015 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді Шевиріної Т.Д.,
за участю секретаря - Басової Н.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -
31 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом, в якому просив: стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість у сумі 702 481 гривень.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 01 серпня 2012 року відповідач ОСОБА_2 взяв у нього в борг гроші в сумі 100000 грн на розвиток бізнесу. При цьому сторони визначили еквівалент вказаної суми до долара США, який на час складання відповідачем розписки становив 8 українських гривень до 1 долара США. У розписці відповідач зазначив, що зобов'язується повернути борг до 31 грудня 2012 року, а також сплачувати відсотки за користування грішми з розрахунку 5% кожного місяця від залишку боргу. Крім цього, у розписці вказано, що гарантом повернення боргу є його брат ОСОБА_3 У серпні, вересні, жовтні 2012 року ОСОБА_2 сплатив відсотки по 5000 грн кожного місяця та обіцяв повернути весь борг. Оскільки до теперішнього часу ОСОБА_2 борг не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає і місце його знаходження не відомо, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Дав пояснення, що у 2012 році до нього звернувся знайомий та просив позичити гроші на розвиток бізнесу ОСОБА_2 Позивачу було відомо, що бізнес відповідачів йде вгору, у зв'язку із чим він погодився. Сторони визначили доларовий еквівалент позиченої суми та строки її повернення. Крім того, поручителем за зобов'язанням ОСОБА_2 виступив його брат ОСОБА_3 До теперішнього часу сума боргу, яка в еквіваленті становила 12 500 доларів США, не повернута, а тому позивач вважає, що в нього виникло право вимоги до відповідачів. Обгрунтовуючи ціну позову позивач зазначив, що розрахунок суми основного боргу здійснений з урахуванням курсу долара США до української гривні, який станом на 29 липня 2015 року був визначений Національним банком України на рівні 22 грн 039 коп. Крім того, ОСОБА_2, продовжуючи користуватися грошима, не сплачує відсотки вже протягом 31 місяця. Так, відповідачем було погашено відсотки лише за серпень - грудень 2012 року та частково за січень 2013 року. Станом на 29 липня 2015 року заборгованість за відсотками складає 426 994 грн, що еквівалентно 19 375 доларів США.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень та відмітками судового розпорядника на повістках про виклик до суду (а.с. 21, 23, 30, 41, 46, 47).
Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи докази та надану для огляду в судовому засіданні розписку від 01 серпня 2012 року, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 01 серпня 2012 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 100 000 грн. При цьому сторони договору визначили еквівалент вказаної суми в іноземній валюті, а саме в доларах США. Боржник зобов'язався повернути суму позики до 31 грудня 2012 року та сплачувати відсотки за користування грошима з розрахунку 5 % на місяць від суми залишку заборгованості.
Вказані обставини підтверджуються дослідженою в судовому засіданні розпискою, копію якої долучено до матеріалів справи (а.с. 6).
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, сума боргу становить 275 487 грн, що еквівалентно 12 500 доларів США за курсом 22, 039 українських гривень до 1 долара США. Сума заборгованості за відсотками становить 426 994 гривень, що еквівалентно 19 375 доларів США. Розрахунок заборгованості за відсотками здійснений за 31 місяць, в яких відсотки не були сплачені (а.с. 7).
Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Статтею 202 Цивільного кодексу (надалі - ЦК) України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно з частиною другою ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Зазначений правовий висновок, зроблений Верховний Судом України, викладений в Постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13.
Згідно положень ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу (надалі - ЦПК) України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені відповідними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання в установлений сторонами строк не виконав, що підтверджується, зокрема, наявною у позивача розпискою, вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості з відповідача ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3, суд виходить з того, що останній жодних зобов'язань за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на себе не брав.
З дослідженої розписки вбачається, що відповідач ОСОБА_3 поставив в ній свій підпис, проте статус його у зобов'язанні не визначений, а тому правовідношення між ним та позивачем відсутнє.
Разом із тим, порука, на яку посилається позивач, є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання, поряд із гарантією, завдатком, заставою, неустойкою та притриманням.
Визначення статусу особи у зобов'язанні тягне для цієї особи визначені Цивільним кодексом України наслідки.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Якщо ж особа виступає гарантом виконання боржником зобов'язання, то в разі порушення зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант, згідно з ч. 1 ст. 563 ЦК України, зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
За змістом ст. 60 ЦПК України, кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи ту обставину, що позивач свого процесуального обов'язку доказування в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 не виконав, підстав для стягнення суми боргу в солідарному порядку не вбачається.
Вирішуючи спір в частині розміру суми, яка підлягає стягненню, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
Суд також враховує висновок Верховного Суду України у справі №6-79цс14 від 02 липня 2014 року щодо застосування ст. 533 ЦК України, а саме.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
З урахуванням викладеного, а також того факту, що гроші відповідачу ОСОБА_2 були передані в еквіваленті до долара США, сума, що в цьому випадку підлягає стягненню, має бути розрахована виходячи з офіційного, встановленого НБУ, курсу гривні до долара США на день прийняття судом рішення, який становить 2398 гривень 46 коп. за сто доларів США.
Офіційний курс української гривні до долара США публікується на офіційному сайті Національного банку України та є загальновідомим.
Згідно із закріпленим у ч. 1 ст. 11 ЦПК України принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Оскільки курс долара США по відношенню до української гривні на день розгляду справи є більшим, ніж той, за яким провів розрахунок позивач, суд, керуючись принципом диспозитивності, стягує суму боргу в межах позовних вимог.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи викладене, суд задовольняє позов частково, стягує з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3 654 грн, що підтверджується платіжним дорученням №58326801 (а.с. 1).
Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 702 481 (сімсот дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня, з яких 275 487 (двісті сімдесят п'ять тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень - сума основного боргу, 426 994 (чотириста двадцять шість тисяч дев'ятсот дев'яносто чотири) гривні - заборгованість зі сплати відсотків.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення є заочним та може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання ними копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачами в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно загального порядку оскарження, рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: