печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Горбатюк І.А., Козачук К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частину квартири,-

В С Т А Н О В И В :

10.09.2013 позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2, просить припинити право власності ОСОБА_2 на належну їй 30/100 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 30/100 частини вказаної квартири.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1, при цьому позивачу належить 70/100 частин даної квартири, а відповідачу 30/100. Разом із тим, спільне володіння та користування сторонами вказаною квартирою є неможливим, оскільки остання належить до категорії неподільних речей і частка відповідача у праві спільної часткової власності є незначною. За вказаних обставин вважає наявними підстави згідно ст. 365 ЦК України для припинення право власності належної відповідачу 30/100 частини квартири. Крім того, позивач посилається на те, що відповідачу, окрім вказаного майна, належить на праві власності ще одна квартира, а тому припинення право власності на належну відповідачу частину квартири, не завдасть останній істотної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені у ньому обставини та доводи, просив позов задовольнити.

Відповідач позов не визнала, посилаючись на відсутність правових підстав для припинення права власності, просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.02.2013 визнано мирову угоду, укладену між представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до якої за ОСОБА_1 визнано право спільної часткової власності на 70/100 частини квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 - на 30/100 частини вказаної квартири. (а.с.4-5 т.1)

Згідно наявного в матеріалах справи технічного паспорту, дана квартира складається з двох ізольованих кімнат площею 14 кв.м. і 17, 2 кв.м. відповідно, загальна площа квартири становить 50,7 кв.м.(а.с.7-9 т.1)

Як вбачається з довідки №8719 від 02.09.2013, виданої Комунальним підприємством «Комінтех» у вказаній квартирі зареєстровані шість осіб, у тому числі ОСОБА_1 (а.с.11 т.1)

Крім того, як встановлено судом і вказана обставина представником позивача не заперечувалась, у спірні квартирі проживає також відповідач ОСОБА_2

Відповідно до висновку з незалежної оцінки майна ТОВ «Українська експертна група» вартість 30/100 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 складає 185 107грн. (а.с.14 т.1)

09.12.2013 представник позивача ОСОБА_3 внесла на депозитний рахунок управління державної казначейської служби України в Печерському районі м.Києва 185 107грн. (а.с.144 т.1)

Обґрунтовуючи позов позивач, посилаючись на неможливість спільного володіння і користування вказаною квартирою, а також, що частка відповідача у спільному майні є незначною, остання має на праві власності інше житлове приміщення, що не призведе до завдання істотної шкоди її інтересам, просить припинити право власності відповідача на спірну частину квартири.

Разом з тим, з такими позовними вимогами погодитись не можна, виходячи з наступного.

За імперативними приписами ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне користування і володіння майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-яких з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України обставин, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При встановленні обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені в Постанові у справі №6-68цс14 від 02.07.2014 та встановлені судом обставини справи, зокрема: відповідачу на праві власності належить 30/100 частини вказаної квартири, загальною площею 50,7кв., що становить відповідно до загальної площі - 15, 21 кв.м., тобто належна відповідачу частка у майні становить майже третину, а тому не є незначною, а також, що відповідач проживає у спірній квартирі, належних та достатніх доказів на підтвердження об'єктивної неможливості спільного володіння та користування сторонами належною їм квартирою суду не надано і такі доводи не наведені у позові, крім того не надано доказів того, що припинення права власності на належну відповідачу частку у майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, у зв'язку з чим суд надходить до висновку про відсутність обставин, за наявності яких можливе припинення права особи на частку у спільному майні, а наведені вище обставини свідчать про те, що припинення права власності відповідача на належну їй частину спірного житла завдасть істотної шкоди її інтересам.

Твердження представника позивача про те, що частка відповідача у спільному майні є незначною відповідно до розміру житлової площі та становить 9,36кв.м суд вважає безпідставними та такими, що ґрунтуються на власний розсуд та суб'єктивному тлумаченні положень п.1 ч.1 ст. 365 ЦК України.

При цьому судом не приймаються до уваги як безпідставні доводи позивача та її представника про те, що відповідач має на праві власності інше житло, а тому припинення право власності на належну відповідачу частку у майні не завдасть, на їх думку, істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки сама по собі та обставина, що відповідач є співвласником іншої квартири у м. Києві, не свідчить про те, що припинення її права на частину спірного житла не завдасть істотної шкоди, зокрема її інтересам та не є підставою для застосування норми ст. 365 ЦК України.

По суті доводів позивача та її представника з посиланням на висновок судової будівельно-технічної експертизи №426/14-43 від 26.03.2014, згідно якого виділ в натурі 30/100 частини в спірній квартирі, не вбачається можливим слід зазначити, що відсутність технічної можливості реального поділу об'єкта нерухомого майна не свідчить про неможливість його спільного володіння або користування співвласниками.

Посилання представника позивача на те, що частка відповідача у спільному майні є меншою, аніж норма житлової площі на одну особу, яка встановлена ст.47 ЖК УРСР, суд вважає помилковим, оскільки дана стаття Житлового кодексу регулює питання, пов'язані з наданням жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, а відтак її дія не поширюється на спірні правовідносини сторін, які є цивільними за своєю юридичною природою.

Таким чином, виходячи з встановлених судом обставин справи та положень чинного законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд надходить до висновку про те, що позивач не довела наявність обставин, передбачених ст.365 ЦК України для припинення право власності та наявність умов, за яких таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, а тому відсутні підстави згідно ст. 365 ЦК України для припинення право власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частину квартири. Відтак позов задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відсутні підстави згідно ст. 88 ЦПК України для стягнення судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.3, 16, 365 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частину квартири - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя К.О. Москаленко