Справа № 461/5385/15-ц
Провадження № 6/461/123/15
У Х В А Л А

іменем України

10.06.2015 року м. Львів

Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого-судді В.Ф. Романюка

при секретарі Куц Н.З.

з участю: представника позивача ЛКП «Старий Львів» - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові заяву ОСОБА_2 подану в порядку статті 369 ЦПК України, -

в с т а н о в и в:

13.05.2015 р. ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою поданою в порядку статті 369 ЦПК України.

В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що 13.05.2015 р. отримала постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Просить зупинити виконавче провадження, оскільки нею була подана апеляційна скарга на рішення Галицького районного суду м.Львова від 23.10.2014 р.

Заявник ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась хоча належним чином повідомлялась про час, дату та місце розгляду заяви, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься телефонограма від 09.06.2015 р. /а.с.138/. Відповідно до ч.3 ст.369 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Представник позивача ЛКП «Старий Львів» ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву заперечила, оскільки рішення Галицького районного суду м.Львова від 23.10.2014 р. набрало законного сили та видано виконавчий лист. Просила відмовити у задоволенні поданої заяви, оскільки немає підстав для зупинення виконавчого провадження.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши подану заяву, дослідивши матеріали цивільної справи №461/4586/14-ц, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.10.2014 р. позовні вимоги ЛКП «Старий Львів» щодо стягнення із ОСОБА_2, ОСОБА_3 суми боргу за житлово-комунальні послуги задоволено повністю. /Том №2 а.с. 101-104/.

Так, 28.10.2014 р. ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга на вищезгадане рішення. /Том №2 а.с.106-107/.

Ухвалою судді Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 20.11.2014 р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху. /Том №2 а.с.109/.

Ухвалою судді Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 08.12.2014 р., ОСОБА_2 продовжено строк для виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. /Том №2 а.с. 114/.

Ухвалою судді Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2014 р. апеляційна скарга ОСОБА_2 була повернута апелянту. /Том №2 а.с.127/.

Проте, 29.04.2015 р. ОСОБА_2 була подана повторна апеляційна скарга на рішення від 23.10.2014 р. /Том №2 а.с.130-131/.

Однак, ухвалою судді судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2015 р. апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 23.10.2014 р. вважається неподаною і повернута апелянту. /Том №2 а.с.135/.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із додаткового листа до справи 25.02.2015 р. представником позивача ЛКП «Старий Львів» було отримано два виконавчі листи щодо виконання рішення суду від 23.10.2014 р., яке набрало законної сили 29.12.2014 р.

Відповідно до ч.2 ст.368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Разом з тим, заявником ОСОБА_2 подана заява в порядку ст.369 ЦПК України, відповідно до якої передбачено, як оформляється виконавчий лист, виправлення помилки в ньому та визнання виконавчого листа, що не підлягає виконанню, а не зупинення виконавчого листа, як про це просить заявник.

Згідно ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Частиною 1 та 2 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, ч.1 ст.11 згаданого Закону.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як зясовано у судовому засіданні державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду від 23.10.2014 р. Однак, як зазначає заявник у своїй заяві, нею була подана апеляційна скарга на дане рішення, а тому є підстави для зупинення виконавчого провадження.

Проте, статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік обставин, що зумовлюють обовязкове зупинення виконавчого провадження.

Разом з тим, зупинення виконавчого провадження може бути обов'язковим, якщо існують законні підстави, що тягнуть за собою безумовне зупинення провадження та може бути факультативним, якщо виникають законні підстави, що залишають вирішення питання про зупинення провадження на власний розсуд державного виконавця, виходячи із обставин конкретного виконавчого провадження.

В даному випадку рішення Галицького районного суду м.Львова від 23.10.2014 р. набрало законної сили та апеляційна скарга від 29.04.2015 р. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21.05.2015 р. повернута апелянту, а тому не має законних підстав для зупинення виконавчого провдження.

Отже, враховуючи вищенаведе, суд приходить до висновку, що у задовленні заяви ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки судом не встановлено, а заявником не доведено законних підстав для зупинення виконавчого провадження.

Крім цього, суд вважає за необхідне розяснити заявнику, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Керуючись ст.ст.367-383 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 поданої в порядку ст.369 ЦПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.Ф. Романюк