АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4338/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Харківської міської ради Кварацхелія Георгія Емзаровича на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування збитків упущеної вигоди (неодержання прибутку), -

встановила:

26.12.2014 року позивач Харківська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просила стягнути з ОСОБА_3 збитки у вигляді упущеної вигоди (неодержання доходу) у розмірі 1 975 373,03 грн., згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 15.10.2013 року за №ХК 00, замовником будівництва, тобто відповідачем по справі, реконструйовані нежитлові будівлі літ.Н-2 та літ. О-1 під адміністративно-складські приміщення по АДРЕСА_1 прийняті до експлуатації. На виконання положень ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності ( далі - Закон ) замовник будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків,передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування. На виконання цих вимог рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року № 804 затверджено новий Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова ( із змінами рішення від 22.05.2013 року № 319)

(далі Порядок), який містить аналогічні положення про залучення замовників до обов'язкової пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова. Вказане положення передбачає механізм залучення до пайової участі, порядок укладання договорів та розрахунок розміру величини пайового внеску. Позивач вважає, що відповідачем не виконано вимог, визначених Законом та Порядком, оскільки ОСОБА_3 не звернувся до Департаменту економіки та комунального майна для укладення відповідного договору про пайову участь.

Листами управління соціально - економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 22.11.2013 року за № 629/0/114-13 та від 20.08.2013 року № 428/0/114-14 ОСОБА_3 було повідомлено про необхідність звернення до виконавчих органів ХМР для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, та листом від 19.12.2013 року № 707/0/114-13 на адресу відповідача було направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. На вказаний лист була отримана відповідь від ОСОБА_3, в якій він зазначив,що в надісланому йому проекті договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, а також у розрахунку величини пайової участі до вказаного договору, розмір пайової участі визначений без урахування дійсної вартості будівельних робіт при реконструкції належних йому будівель, у зв'язку з чим він просив зробити перерахунок розміру пайової участі з урахуванням надісланих ним документів. Розглянувши лист відповідача, ОСОБА_3 було направлено повідомлення про необхідність надати документи передбачені п.2.6. Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова. У відповідь на вказане повідомлення відповідачем були надані копії документів для підготовки проекту договору про пайову участь, проте в порушення вимог п.2.6. Порядку, відповідач не надав оригіналу документу щодо зведення кошторисного розрахунку вартості будівництва об'єкта та техніко-економічні показники з дотриманням встановленої форми. Таким чином, позивач вважає, що діями відповідача порушуються права та інтереси територіальної громади м. Харкова в особі ХМР на отримання коштів, пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватися для створення і розвитку міста. За таких обставин, неодержані кошти позивач відносить до збитків у вигляді упущеної вигоди, розмір якої становить 10% від розміру кошторисної вартості будівництва -17794300,30 грн., що в свою чергу дорівнює 1957373,03 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року у задоволені позову Харківської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування збитків упущеної вигоди (неодержання прибутку),відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради - Кварацхелія Г,Е. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги Харківської міської ради в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не звернув уваги на наявні у справі докази, щодо незгоди відповідача на укладення договору про пайову участь до прийняття об'єктів будівництва до експлуатації.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника Харківської міської ради Кварацхелія Георгія Емзаровича задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частинами 1, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 3, 4 ст. 60, ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрованої від 15.102013 року за № ХК 00, замовником будівництва реконструкції нежитлових приміщень під адміністративно-складські приміщення по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 ( а.с.24-29).

Листами управління соціально - економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна 22.11.2013 року за № 629/0/114-13 та від 20.08.2013 року № 428/0/114-14 відповідача повідомлено про необхідність звернення до виконавчих органів ХМР для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова (а.с.12-13) та листом від 19.12.2013 року № 707/0/114-13 направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м.Харкова. ( а.с.15)

У відповідь на вищевказані листи, відповідачем на адресу позивача був направлений лист від 16.01.2014 року, в якому він зазначив, що в надісланому проекті договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова , а також у розрахунку величини пайової участі до вказаного договору , розмір пайової участі визначений без урахування дійсної вартості будівельних робіт при реконструкції належних йому будівель, у звязку з чим він просив зробити перерахунок розміру пайової участі з урахуванням надісланих ним документів. ( а.с.20).

Розглянувши лист відповідача, позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про необхідність надати документи передбачені п.2.6. Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова. ( а.с.21)

На вказане повідомлення відповідачем були надані копії документів для підготовки проекту договору про пайову участь, а саме згідно додатку супровідного листа від 14.01.2014 року : копія державного акту на право власності на земельну ділянку, копія зведеного кошторисного розрахунку вартості реконструкції нежитлової будівлі літ « Н-2» та нежитлової будівлі літ. «О-1» по АДРЕСА_1, а також копія паспорта та ідентифікаційного коду Харківської ( а.с.22)

Однак, як зазначає позивач, відповідно до п.2.6. Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, Замовник зобов'язаний додати зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва об'єкта містобудування, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами , затверджений замовником , та техніко-економічні показники. В порушення Порядку, оригіналів документів з дотриманням встановленої форми, відповідачем надано не було, що на думку позивача порушує права та інтереси територіальної громади міста Харкова в особі ОСОБА_1 міської ради на отримання коштів, пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватись для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Харкова.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є у тому числі доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст.ст. 22,611,612,614,623 ЦК України для застосування такого засобу відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення : протиправна поведінка, збитки, причинний зв»язок між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками,вина та встановлення заходів,вжитих стороною для одержання такої вигоди.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Така правова позиція викладена і у постановах Верховного суду України від 20.06.2011 року у справі № 3-56гс11 та у постанові Верховного суду України від 04.07.2011 року № 3-64гс11.

Таким чином, позивач повинен довести, що протиправна дія чи бездіяльність відповідача є причиною, а шкода, яка завдана - наслідком такої протиправної поведінки. Сума збитків не має обґрунтовуватися умовними припущеннями про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин, оскільки наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення.

Відповідно до п.3 Листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 року Про деякі питання практики застосування судами законодавства у справах, в яких заявлено вимогу про відшкодування збитків, у контексті ст. 22 ЦК України, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли б бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані саме в такому розмірі.

Позивач повинен надати докази, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Отже, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання представника позивача на положення ст..623 ЦК України, оскільки позивачем не надано доказів, якіб свідчили, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Крім того, при визначені неодержаного доходу ( упущеної вигоди ) міського бюджету м. Харкова є планування таких доходів і відповідне їх відображення в міському бюджеті м. Харкова.

Матеріали справи не містять доказів в якості яких доходів згідно класифікації встановленої ст..9 Бюджетного Кодексу України, позивач міг би отримати ці доходи та чи взагалі було заплановано їх надходження.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Основні правові та організаційні засади у сфері пайової участі замовників у розвитку інфраструктури населених пунктів регламентує Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року, згідно із ч. 2 якого замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч. 4 даної статті.

Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури (ч.1 ст.1 даного закону).

Нове будівництво - будівництво будинків, будівель, споруд, їх комплексів, що здійснюється з метою створення об'єктів виробничого і невиробничого призначення, а також лінійних об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури (згідно з ДБН А.2.2-3-2012)

Таким чином, законом чітко роз'яснено поняття Замовника будівництва та Об'єкту будівництва. ОСОБА_3 здійснив реконструкцію нежитлових будівель , які не є об'єктом будівництва.

Згідно ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України Про регулювання містобудівної діяльності.

Реконструкція - перебудова об'єктів будівництва, яка передбачає удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміну основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри тощо) (Згідно з ДБН А.2.2-3-2012)

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року за № 109 затверджено Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються. Пунктом 25 Переліку визначено, що підчас реконструкції житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення, містобудівні умови та обмеження не надаються.

За таких обставин вищезгаданими нормами законодавець чітко поділяє осіб, які зобов'язані прийняти участь у розвитку інфраструктури даної місцевості шляхом укладення договору пайового внеску та подальшого перерахування коштів до місцевих бюджетів, та осіб, на яких таке зобов'язання не поширюється.

І саме у таких випадках (реконструкція приміщень без зміни зовнішньої конфігурації об'єкта по зовнішнім контурам фундаменту для яких містобудівні умови та обмеження не надаються), у органів місцевого самоврядування відсутні повноваження щодо можливості самостійно чи в судовому порядку залучити замовника будівництва до пайової участі у розвитку інфраструктури міста. В інших випадках у Харківської міської ради (коли фізична особа має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, вона подає виконавчому органові міської ради заяву про намір такої забудови, та має обов'язок одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва, що надаються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури Харківської міської ради) наявні можливості та повноваження до залучення замовника будівництва до пайової участі у розвитку інфраструктури міста.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що здійснена реконструкція нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, не є об'єктом будівництва, а сам відповідач не є замовником будівництва у розумінні норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Харківської міської ради Кварацхелія Георгія Емзаровича - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: -