АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення(а.с.2-3).

Позивач зазначав, що 27.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNG0GA, відповідно до п.8.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 40000,00 доларів США строком до 27.08.2011 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 27.08.2008 року укладено договір іпотеки №DNG0GA, за умовами п.35.3 якого ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 133,70 кв.м, житловою площею 80,10 кв.м, що розташований за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Дніпрельстанівська, буд.124, який належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2004 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок загальною площею 133,70 кв.м, житловою площею 80,10 кв.м, який розташований за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Дніпрельстанівська, буд.124, шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що відповідно до положень ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, позивач просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку(предмет іпотеки), розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Дніпрельстанівська, буд.124. Судові витрати покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.88-90).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про виселення, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.92-96).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

По справі встановлено, що 27.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNG0GA, за умовами якого банк надав останньому кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 43245,28 доларів США, у тому числі 40 000,00 доларів США на споживчі цілі, строком до 27.08.2011 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором(а.с.5-7).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником 27.08.2008 року укладено договір іпотеки №DNG0GA, за умовами п.35.3 якого іпотекодавець ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 133,70 кв.м, житловою площею 80,10 кв.м, який розташований за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Дніпрельстанівська, буд.124, та належить останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 по реєстру 5811, зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»(а.с.8-9).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.11.2013 року, ухваленого у справі №422/11112/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором у сумі 99 497,60 доларів США звернено стягнення на предмет іпотеки домоволодіння загальною площею 133,70 кв.м., житловою площею 80,10 кв.м. та на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки :08:718:0020, які розташовані у місті Дніпропетровську по вулиці Дніпрельстанівській, будинок №124, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №DNG0GА від 27 серпня 2008 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (49094, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок №50, ) з укладанням від імені відповідача ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки(а.с.10-11).

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст.109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Із довідки голови квартального комітету №36 від 18.08.2015 року вбачається, що в житловому будинку за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Дніпрельстанівська, буд.124 зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_3, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зазначеному будинку не мешкають(а.с.83).

Як видно із справи, позивач надсилав відповідачам лист від 02.03.2015 року з вимогою добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання вимоги, що підтверджується повідомленням та відповідним реєстром поштових відправлень(а.с.12,13-14). Доказів про звільнення відповідачами вказаного жилого будинку у місячний строк з дня отримання такої вимоги матеріали справи не містять.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 цього Закону, так і норма ст.109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 року №6-39цс15, який за положеннями ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За змістом п.35.3 договору іпотеки №DNG0GA від 27.08.2008 року, ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Дніпрельстанівська, буд.124, який належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_6 по реєстру 5811 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації(а.с.8-9), тобто зазначений об'єкт нерухомого майна придбаний позичальником не за рахунок отриманих кредитних коштів.

Враховуючи, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, та що доказів надання відповідачам іншого постійного жилого приміщення одночасно з виселенням з зазначеного жилого будинку, як це передбачено ч.2 ст.109 ЖК Української РСР, не надано, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що положеня ч.2 ст.109 ЖК Української РСР не покладає на ПАТ КБ «Приватбанк» надати відповідачам інше житло, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд ухвалив рішення відповідно до положень діючого законодавства, що регулює встановлені правовідносини.

Підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -