Номер провадження: 22-ц/785/4192/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Павлючук Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконого володіння та вселення,

ВСТАНОВИЛА:

23.05.2013 року, ОСОБА_3.і ОСОБА_4звернулись із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння і вселення їх у 2/3 частин квартири АДРЕСА_1.

Позов обгрунтовано тим, що позивачі, на підставі свідоцтва про право власності від 31.10.1998 року, стали власниками частини спірної квартири. У подальшому, власник 1/3 частини спірної квартири ОСОБА_5.у грудні 2002 року звернувся із позовом про поділ квартири у натурі і на підставі рішення суду від 31.10.2003 року за ОСОБА_5було визнано право власності на 2/3 частин спірної квартири зі сплатою позивачам грошової компенсації.Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.11.2005 року рішення суду від 31.10.2003 року скасовано з направленням справи на новий розгляд, а під час нового розгляду справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2011 року ОСОБА_5.у позові відмовлено. Між тим, у період з жовтня 2003 року по вересень 2012 року, спірна квартира відчужувалась за договорами купівлі-продажу і на даний час є власністю відповідачки.

Посилаючись на те, що 2/3 частини вибули з їхнього володіння не з їхньої волі, позивачі просили витребувати з незаконного володіння відповідачки частину квартири і вселити їх у належну їм частину квартири.

Представник відповідачки позов не визнав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2014 року позов задоволено: суд витребував з незаконого володіння відповідачки 2/3 частини спірної квартири і вселив позивачів у належну їм частину квартири.

В апеляційній скарзі відповідачка просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись не незаконність рішення суду, пропуск строку позовної давності й на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

У засіданні колегії суддів представник позивачів скаргу не визнав.

Відповідачка і її представники у засідання колегії суддів не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, представник відповідачки ОСОБА_6подав клопотання про відкладення розгляду справи із посиланням на те, що він і інший представник будуть занаходитись у службовому відрядженні, а відповідачка хворіє. Належних і допустимих

доказів поважності відсутності у судовому засіданні 21.05.2015 року відповідачка і її представники не надали, як не надано таких доказів про поважність відсутності представника відповідачки ОСОБА_7.у судовому засіданні 23.04.2015 року (а.с.173-175,178-181).

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позивачі просили витребувати з незаконного володіння відповідачки 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 й вселити їх у частину квартири з тих підстав, що вони є власниками частини квартири на підставі свідоцтва про право власності від 31.10.1998 року, а спірна квартира вибула з їхнього володіння у 2003 році не з їхньої волі, з інших підстав, у зв'язку з чим вони мають право витребувати це майно у добросовісного набувача (а.с.1-3,35-37).

Суд, задовольняючи позов, виходив з того, що позов є обгрунтованим і доведеним.

Висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону - ст.ст. 319, 388 ЦК України, ст.150 ЖК України.

Встановлено, що позивачі ОСОБА_3.і ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.10.1998 року стали власниками у рівних частках /по 1/3 частині/ квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_5став власником 1/3 частини спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого приватним нотаріусом за результатами прилюдних торгів, які відбулися 21.11.2002 року. (а.с.7-9,12).

У 2003 році ОСОБА_5звернувся із позовом до ОСОБА_3.і ОСОБА_4про поділ квартири й на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2003 року, яке було скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.11.2005 року, з направленням справи на новий розгляд, за ОСОБА_5 визнано право власності на 2/3 частин спірної квартири, які належали позивачам у даній справі, зі сплатою їм грошової компенсації (а.с.5,6).

19.12.2003 року, на підставі договору кіпівлі-продажу, ОСОБА_5 продав спірну квартиру ОСОБА_8, а останній, на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2004 року, продав квартиру ОСОБА_9 (а.с.10-12).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.05.2012 року, ОСОБА_5 відмовлено у позові до ОСОБА_3,ОСОБА_4про визнання права власності на квартиру (а.с.7-9).

ОСОБА_2, 21.09.2012 року, на підставі договору купівлі-продажу, придбала спірну квартиру у ОСОБА_9(а.с.58,69,70).

Зважаючи на те, що майно у вигляді 2/3 частин спірної квартири вибуло з володіння позивачів поза їх волею, зокрема на підставі рішення суду, яке у подальшому, у встановленому законом порядку, скасовано, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про витребування частини нерухомого майна у останнього набувача майна, у даному випадку, у відповідачки ОСОБА_2, а також про вселення позивачів у належну їм частину квартири.

Доводи відповідачки у скарзі про те, що: позивачі пропустили строк позовної давності; станом на грудень 2003 року ОСОБА_5, як власник, мав право на відчуження квартири; позивачі втратили право на частину квартири на підставі рішення суду від 31.10.2003 року; суд не з'ясував, хто зараз мешкає у квартирі і не з'ясував чи будуть порушені права інших осіб й не визначив порядок користування квартирою, - не заслуговують на увагу.

У період з 2003 року по травень 2012 року, у судовому порядку, оспорювалось право позивачів на частину спірної квартири.

Порушене право позивачів відновлено на підставі рішення суду від 22.12.2011 року, яке залишено без змін 23.05.2012 року (а.с.7-9).

Із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння позивачі звернулись у травні 2013 року, тобто у межах строків позовної давності (а.с.1-3).

У встановленому законом порядку встановлено, що ОСОБА_5 у 2003 році незаконно набув право власності на 2/3 частин спірної квартири, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачка набула право власності на частину квартири у особи, яка не мала права на її відчуження.

Правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власнику належить, зокрема, право володіння та користування своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливає місце проживання власника, власник володіє та користується своїм майном на власний розсуд (ст.ст. 316,317,319 ЦК України).

У даному випадку, належним відповідачем у справі захисту права власності позивачів на частину квартиру за вимогами про витребування майна і вселення є співвласник квартири, а саме: ОСОБА_2, яка є власником 1/3 частини спірної квартири.

Предметом спору у даній справі є вимоги про витребування майна і вселення.

У суді першої інстанції сторони не заявляли вимоги про визначення порядку користування квартирою.

У розумінні ст. 303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року - залишити

без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич