Справа № 316/3045/14-ц
Провадження № 2/316/127/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі: головуючого судді: Курач І.В.,

при секретарі: Черкашиній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до державного нотаріусу Енергодарської міської державної нотаріальної контори Жебелюк Вікторії Андріївни про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2, звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з зазначеною позовною заявою.

Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 12 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Енергодарської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала доньці - ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Постановою від 12 вересня 2014 року «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» державним нотаріусом Енергодарської міської державної нотаріальної контори Жебелюк Вікторією Андріївною позивачеві ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 року донці ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Вважають Постанову від 12 вересня 2014 року «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» видану державним нотаріусом Енергодарської міської державної нотаріальної контори Жебелюк Вікторією Андріївною - незаконною, а дії державного нотаріуса Енергодарської міської державної нотаріальної контори неправомірними з наступних підстав.

03 жовтня 1991 року сім'ї ОСОБА_4, згідно з рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської Ради народних депутатів від 03 жовтня 1991 року № 254 було видано ордер на вселення у двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У 1994 році, згідно з нормами ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду», вищезазначена квартира була приватизована.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло № 2246 від 18.07.1994 року, зареєстрованого Енергодарським бюро технічної інвентаризації 26.08.1994 р. у реєстровій книзі за № 129-125, співвласниками спільної сумісної власності двокімнатної квартири АДРЕСА_1 зареєстровані: подружжя ОСОБА_5, ОСОБА_1 та їх донька ОСОБА_4.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 і ОСОБА_1, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1, ОСОБА_5, пішов із сім'ї, і був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 10 листопада 2011 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки спадкодавець не була одружена та не мала дітей, то спадкоємцями першої черги є її батьки.

Згідно із положеннями ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

На час смерті спадкодавця - ОСОБА_4 у спірній квартирі разом з нею постійно проживала її мати ОСОБА_1, про що свідчить штамп реєстрації місця проживання у її паспорті та довідка від 16.09.2014 року за № 1433, яка надана начальником ЖЕД - 3 Комунального підприємства «Підприємства комунальної власності».

Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_1, як спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявляла відмову від прийняття спадщини, а оттак, у відповідності до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину.

Просить суд: - Скасувати Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.09.2014 року видано ОСОБА_1 державним нотаріусом Енергодарської міської нотаріальної контори Запорізької області; - Визнати дії державного нотаріуса Енергодарської міської державної нотаріальної контори Запорізької області Жебелюк Вікторії Андріївни щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 неправомірними; - Зобов'язати державного нотаріуса Енергодарської міської державної нотаріальної контори Запорізької області Жебелюк Вікторію Андріївну видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Позивач, та її представник, що діє на підставі довіреності - ОСОБА_2 ( а.с. 14) в судове засідання з'явились, позов підтримали в повному обсязі та просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечують проти розгляду справи в порядку заочного провадження.

Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти заявленого позову не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно у належній формі, про що свідчать підписи уповноваженої особи на поштових повідомленнях ( а.с. 20,25), у зв'язку з чим суд вважає за можливим слухати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження.

Вислухавши доводи сторони позивача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалась сторона позивача як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло № 2246, виданого ПО Запорізька АЕС від 18.07.1994 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності : ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 ( а.с.7).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( а.с. 10).

Позивач звернулась до Державного нотаріуса Енергодарського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини.

12.09.2014 року відповідачем винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Постанову обґрунтовано тим, що відповідно до частини 3 статті 47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, а відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягають державній реєстрації ( а.с. 6).

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» - нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Відповідно до положень ч.3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» - для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ч.1 ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частин 1 і 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частиною першою ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ч.3 ст.10, ч.ч. 1, 2, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 перебувала в спільній сумісній власності без виділу часток, тому нотаріус не міг видати свідоцтво про право на спадщину 1/3 частки квартири.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що стороною позивача не надано належних доказів незаконності дій відповідача пов'язаних з винесенням оскаржуваної постанови, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Відповідно до пунктів 4 і 6 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державний реєстратор: веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у

випадках, встановлених статтею 18 цього Закону.

Відповідно до ч.9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-IV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження. Згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» - відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Так, позивач просить визнати дії нотаріуса незаконними та зобов'язати видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Підставою винесення спірної постанови нотаріусам є саме відсутність державної реєстрації спадкового майна. Порушень вимог діючого законодавства при винесенні відповідачем оскаржуваної постанови не вбачається.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав, тому позовні вимоги не можуть бути задоволеними.

Разом з тим, необхідно зазначити, що відмова в задоволенні заявлених позовних вимог, не позбавляє права позивача звернутись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 14, 57-60, 63-65, 79, 88, 208-209, 212-215, 218, 224, 226-228, 292, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до державного нотаріусу Енергодарської міської державної нотаріальної контори Жебелюк Вікторії Андріївни про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії - відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання відповідачем заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І. В. Курач