УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частини земельної ділянки та визнання права власності на частину матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва домоволодіння, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 16 вересня 2001 року по 28 грудня 2011 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі їй та відповідачу згідно з договором дарування від 28 травня 2005 року № 2-1602 подарована земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1600 га, що розташована по АДРЕСА_1. У додатку до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 співвласниками вказаної земельної ділянки зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із частками по Ѕ кожному. Посилаючись на викладене, просила виділити належну їй Ѕ частини зазначеної вище земельної ділянки. Також вказувала, що на даній земельній ділянці ними під час перебування в шлюбі самочинно збудоване домоволодіння, яке складається із: житлового будинку літ. «А»; воріт з хвірткою № 1; огорожі № 2, огорожі № 3; огорожі № 4; колодязя, інж. мереж № І, вигрібної ями № 1. Житловий будинок має підвал та два поверхи. Загальна площа домоволодіння 230,1 кв. м; загальна площа квартир - 145,1 кв. м, житлова - 66,3 кв. м, підсобна- 78,8 кв. м.; площа приміщень, що не включаються до загальної, - 85,0 кв. м. З урахуванням викладеного, позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частини матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва домоволодіння по АДРЕСА_1, вартістю 1 207 646 грн 24 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2015 року, позов задоволено. Виділено у приватну власність ОСОБА_1 Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0800 га зі складу земельної ділянки загальною площею 0,1600 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, яка на місцевості з урахуванням частини забудови земельної ділянки розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками: від точки 2 до точки 3 проходить в східному напрямку по подвір'ю паралельно вулиці Свердлова - 10,31 м; від точки 3 до точки 5 проходить в південному напрямку по подвір'ю - 80,2 м; від точки 5 до точки 6 проходить в західному напрямку по існуючій загорожі - 10,02 м; від точки 6 до точки 2 проходить в північному напрямку по подвір'ю, середині внутрішньої стіни будинку між приміщеннями II та І, по подвір'ю. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини матеріалів та обладнання, що було використано в процесі будівництва домоволодіння АДРЕСА_1 вартістю 1 207 646 грн 24 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що з 16 вересня 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2011 року в справі № 2-4501/2011.

За час перебування в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 28 травня 2005 року № 2-1602 набули земельну ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,1600 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного договору дарування сторонам у справі видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, відповідно до якого частки співвласників складають по Ѕ.

З матеріалів інвентарної справи № 206 вбачається, що 07 лютого 2009 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської ради Київської області» (далі - КП «БТІ Києво-Святошинської ради Київської області») була проведена інвентаризація домоволодіння № 17, збудованого по АДРЕСА_1, яке складається із: житлового будинку літ. «А»; воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2, огорожі № 3, огорожі № 4, колодязя, інж. мереж № І, вигрібної ями № 1. Житловий будинок має підвал та два поверхи.

Разом площа частин будинку складає 230,1 кв. м; площа житлових квартир: загальна 145,1 кв. м, житлова 66,3 кв. м, підсобна 78,8 кв. м; площа приміщень, що не включаються до загальної, - 85,0 кв. м.

Довідкою КП «БТІ Києво-Святошинської ради Київської області» від 03 червня 2005 року № 306 підтверджено, що станом на 07 лютого 2009 року готовність будинку АДРЕСА_1 становить 100 %. Вказаною довідкою також підтверджено, що вказаний будинок побудований у 2008 році, загальна площа 230,1 кв. м., житлова - 66,3 кв. м, будинок має металопластикові вікна та інженерні мережі: електрику, водопровід, каналізацію, газ та зовнішнє і внутрішнє оздоблення.

Рішенням Тарасівської сільської ради від 22 квітня 2010 року № 49/2 надано погодження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на прийняття в експлуатацію вищевказаного житлового будинку.

Довідкою Тарасівської сільської ради від 28 квітня 2010 року № 560 підтверджується погодження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняття в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1.

Висновком судової інженерно-технічної експертизи від 26 березня 2015 року № 8215 встановлено, що ринкова вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 складає 2 415 293 грн, у тому числі ПДВ (а. с. 56-68).

У дослідницькій частині експертного висновку викладено також варіанти розподілу земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0,1600 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, відповідно до часток співвласників (а. с. 76-78).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спірне домоволодіння є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуте подружжям за час шлюбу, проте незвершений будівництвом, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на частину будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі будівництва, підлягає задоволенню. Також суди дійшли висновку про можливість поділу земельної ділянки за запропонованим експертизою варіантом, який максимально враховує інтереси співвласників.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

У силу ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до вимог ст. ст. 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року в справі № 6-388цс15.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій наведених норм законодавства не врахували, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не з'ясували фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, визнали за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини конструктивних елементів, будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, використаного в процесі будівництва житлового будинку, без встановлення, які саме будівельні матеріали було використано під час будівництва та підлягають поділу, яку вони мають вартість, коли та ким саме були придбані, якими доказами ці обставини підтверджено.

Разом з тим доводи касаційної скарги не містять посилань на незаконність рішень судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про виділ частини земельної ділянки, тому колегія суддів не вбачає підстав для їх скасування в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва домоволодіння, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2015 року скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва домоволодіння, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова