АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1441/2015 Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
Категорія 53 Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Колісниченка А.Г.,
суддів:Капітан І.А.,
Радченка С.В.,
при секретарі:Сікорі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський завод тротуарної плитки» на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 25.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський завод тротуарної плитки», приватного підприємства «Херсон Прайм» про визнання наказу про звільнення недійсним та скасування запису про звільнення в трудовій книжці, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25.03.2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Наказ за підписом тимчасово виконуючого обов'язки директора ТОВ «ХЗТП» Корольова А.В. № 6 від 30.05.2014 року, в частині звільнення ОСОБА_5, визнано незаконним. Визнано недійсним запис № 17 в трудовій книжці ОСОБА_5 про звільнення 30.05.2014 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ХЗТП», ПП «Херсон Прайм» в дохід держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ТОВ «ХЗТП» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що позивачем пропущено місячний строк для звернення з відповідним позовом до суду, визначений ст. 233 КЗпП України. Так, копію наказу про звільнення позивач, з його власних пояснень, отримав в судовому засіданні в справі №668/11153/14, 10.10.2014 року, про що сам же підтверджує в своїх поясненнях на заперечення проти позову в даній справі, які датовані ним 06.11.2014 року. Також висновки суду щодо того, що сторонами не надано відомості про обсяг повноважень позивача суперечать матеріалам справи, оскільки представником відповідача у судовому засіданні були надані пояснення, що контракт з позивачем не укладався, а його повноваження визначені статутом підприємства, який долучений до матеріалів справи. Крім того, позивачем не надано до суду жодного доказу, що він мав намір звільнитися до 30.05.2014 року, крім заяви, направленої поштою 25.06.2014 року, тому незрозуміло, якими доказами керувався суд, роблячи висновок, що позивач мав намір звільнитися до його звільнення за оспорюваних ним наказом. У зв'язку з чим, ТОВ «ХТЗП» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

У письмових запереченнях на апеляцію ОСОБА_5 посилаючись на необґрунтованість доводів ТОВ «ХЗТП», просив про відхилення скарги та залишення рішення суду без змін.

Представниця ТОВ «ХЗТП» та ПП «Херсон Прайм» - Димченко О.П., у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягала, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_5, у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ТОВ «ХЗТП» задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 з 13.12.2007 року працював на посаді директора ТОВ «ХЗТП» на підставі рішення установчих зборів засновників ТОВ «ХЗТП» від 22.11.2007 року, що підтверджується копією трудової книжки, виданої на ім'я ОСОБА_5 (а.с.19-21).

25.06.2014 року ОСОБА_5 відправив заяву про звільнення на юридичну адресу відповідача - м. Херсон, вул. Ладичука, 150 та фактичну адресу - м. Херсон, вул. 295 Стрілкової дивізії, 4 (а.с.9-10).

Згідно наказу № 6 від 30.05.2014 року за підписом тимчасово виконуючого обов'язки директора ТОВ «ХЗТП» Корольова А.В., позивача звільнено з посади директора на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, що виявилось у відсутності позивача на робочому місці впродовж робочого часу 29.05.2014 року та 30.05.2014 року, що свідчило про те, що останній самоусунувся від виконання обов'язків директора товариства (а.с.22). Підставою видання наказу послугувало наявність двох актів від 29.05.2014 року та 30.05.2014 року, рішення засновника від 30.05.2014 року (протокол №30/05-14 загальних зборів учасників ТОВ «ХЗТП» від 30.05.2014 року).

Відповідно до п.1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи організації, його заступниками; а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.22 «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4, 7, 8 ст.40, п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Згідно до Статуту ТОВ «ХЗТП», затвердженого протоколом загальних зборів засновників (учасників) № 19/12-12 від 19.12.2012 року, ТОВ «ХЗТП» створене на базі грошового та іншого майнового внеску Засновників (учасників) Товариства, якими є ПП «Херсон Прайм». Засновник ТОВ «ХЗТП» призначає та звільняє директора Товариства (п.10.2.7).

Виконавчим органом Товариства є Директор, який обирається рішенням Засновника, Виконавчий орган Товариства може бути обраний не зі складу учасників Товариства. З директором укладається контракт. Від імені Товариства контракт підписує Засновник Товариства (п.10.4, 10.5 Статуту).

Так в матеріалах справи відсутні та не були надані сторонами відомості про обсяг посадових обов'язків ОСОБА_5, як директора ТОВ «ХЗТП», зокрема обов'язкового, передбаченого Статутом Товариства контракту, який мав би бути укладеним з ОСОБА_5 при прийнятті останнього на роботу; посадових обов'язків ОСОБА_5 як директора товариства, які б надали можливість встановити обсяг повноважень, порядок їх виконання ОСОБА_5, місце роботи останнього та робочий час, робочий день тощо.

Також у суді першої інстанції представником відповідача повідомлено, що у товариства відсутні такі документи та зазначено, що позивач виконував свої трудові обов'язки відповідно до Статуту, затвердженого протоколом загальних зборів засновників (учасників) № 19/12-12 від 19.12.2012 року.

Про обставини того, на підставі яких документів виконував свої посадові обов'язки ОСОБА_5 з 13.12.2007 року до 19.12.2012 року представник відповідачів пояснити не зміг.

Отже, представником відповідача не надано належних та допустимих доказів того, що відповідно до контракту та посадових обов'язків, графіку робочого дня та тижня, директор ОСОБА_5 у визначенні відповідачем дати не знаходився на робочому місці, та де воно знаходиться та за якою адресою взагалі.

Крім того, з актів від 29.05.2014 року та 30.05.2014 року про встановлення факту відсутності ОСОБА_5 як директора ТОВ «ХЗТП» на робочому місці впродовж робочого часу з 08.00 год. до 17.00 год., вбачається, що дані акти складені за адресою: м. Херсон, вул. Ладичука, 150, комісією з осіб, які є працівниками різних організацій, та встановлюють факт відсутності ОСОБА_5 на робочому місці в двох місцях одночасно:м. Херсон, вул. Ладичука, 150 та вул. 22 Східна, 33. В актах зазначено, що на момент їх складання відсутні відомості про поважність причин такої відсутності ОСОБА_5 В той час, не зазначено, з яких обставин, за результатами яких дій було встановлено відсутність таких поважних причин, не зазначено, де саме з двох зазначених адрес розташоване робоче місце директора ТОВ «ХЗТП», тривалість його робочого дня та розпорядок.

Також з табелів обліку робочого часу, вбачається, що у квітні- травні місяці 2014 року за даними відповідача, ОСОБА_5 як директор ТОВ «ХЗТП» нерегулярно з'являвся на робочому місці або взагалі не перебував на роботі, однак ТОВ «ХЗТП» не було складено у цей час актів про відсутність директора на робочому місці у вказаний період. Належних пояснень цьому факту представником відповідача надано не було, що ставить під сумнів достовірність вказаних доказів.

Згідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

З матеріалів справи вбачається, що склавши акти від 29.05.2014 року та 30.05.2014 року, тобто встановивши факт порушення ОСОБА_5 трудових обов'язків двічі, відповідач в жодному випадку не здійснив дій для отримання від останнього письмових пояснень. Доказів своєчасного ознайомлення позивача з наказом про звільнення та вручення йому копії такого наказу також не надано. Окрім того, зі змісту норми п.1 ст.41 КЗпП України випливає необхідність встановлення саме одноразового грубого порушення трудових обов'язків, вказане порушення не може бути триваючим, в той час як оспорюваний наказ було видано за наслідками фіксації двох фактів прогулу, що не може бути розцінено як одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Таким чином, звільнення позивача відбулось з порушення як встановлених законом підстав так і порядку звільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що з наказом про звільнення позивач ознайомився 10.10.2014 року та ним пропущено місячний строк для звернення до суду колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо того, що наказ № 6, від 30.05.2014 року був вручений ОСОБА_5 під розписку, відповідно до вимог чинного законодавства. А також не наведено об'єктивних причин у зв'язку з чим зазначений наказ впродовж 5 місяців не міг бути наданий позивачу для ознайомлення.

Доводи скарги щодо неможливості отримання письмових пояснень з приводу відсутності позивача на роботі 29 та 30 травня 2014 року,оскільки ОСОБА_5 не з'являвся на роботу, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке:

Відповідно до ч. 4 ст. 149 КЗпП України, стягнення оголошується у наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку, тому не доведення наказу до відома працівника під розписку є істотним порушенням порядку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, що тягне за собою визнання накладення дисциплінарного стягнення незаконним і скасування наказу. У випадку відмови працівника підписатися у наказі має міститися посилання на акт, складений роботодавцем і підписаний не менш як двома іншими особами, у присутності яких наказ надавався працівникові для ознайомлення. Доказів вчинення таких дій відповідачем не дано.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про неможливість отримати письмових пояснень від позивача являються безпідставними.

Зважаючи на наведене, а також враховуючи межі перегляду рішення суду першої інстанції, визначені ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський завод тротуарної плитки» відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 25.03.2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: