АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/7882/14-ц Головуючий в І інстанції
Категорія 5 (1) ОСОБА_1
№ 22-ц/774/644/К/15 Доповідач Соколан Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Соколан Н. О.,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: - ОСОБА_4

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про вселення та зобовязання не чини перешкод у користуванні житлом та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про вселення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні житлом та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 23 січня 2009 року він зареєструвався в житловій двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1/2 у м. Кривий Ріг та 30.06.2009 року отримав свідоцтво право власності на 38/100 вказаного житла. Квартира має дві ізольовані кімнати, одна кімната 18,70 кв.м належить відповідачу ОСОБА_5, а друга кімната становить має площу 1,80 кв.м. і належить позивачу. Але відповідач не пускає позивача до свого помешкання. Вхідні двері в квартиру були зміненні на металеві, змінені в тому числі і замки. Тільки у вересні 2012 року позивачеві вдалось потрапити до квартири, двері в його кімнату були відчиненні, був зірваний замок. Майно, що було в кімнаті, - відсутнє. З цього часу позивач не має доступу до вказаного помешкання та позбавлений можливості користуватись власним майном, у зв'язку з чим просив вселити його до помешкання, зобовязати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні належній йому власністю та стягнути зі ОСОБА_5 на користь позивача 2 000 грн. моральної шкоди і судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про вселення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні житлом та стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Вселено ОСОБА_6 в квартиру за адресою кв. 62/2 по вул. Кузнецова, 8 у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Зобовязано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкод в користуванні належною ОСОБА_6 власністю кімнатою і підсобними приміщеннями у АДРЕСА_2.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3243,60 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

В задоволенні решти поповни вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачів ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про залишення позовних вимог без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, не встановив всіх обставин справи, незаконно розглянув справу за відсутності відповідача; розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим та завищеним; суд не встановив, що відповідач хворіє та потребує ізольованої кімнати, тому вселення позивача в житло неможливе; позивач з січня 2009 року по липень 2014 року не сплачував комунальні платежі, рішення суду про вселення позивача є безпідставним, документи та речові докази, на підставі яких ухвалено рішення, є фальшивими.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні спору судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 є власником 38/100 частини квартири АДРЕСА_3 з 30.06.2009 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого УЖКГ виконкому Криворізької міської ради за № С 486, та зареєстрований у зазначеній квартирі з цього часу.

Однак користуватися своєю власністю не має змоги, оскільки відповідач чинить перешкоди, а саме встановлені вхідні металеві двері, ключів від замків якої позивач не має.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині вселення та усунення перешкод у користуванні житлом, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач своїми діями перешкоджає позивачу користуватися своєю власністю, тобто, частиною вказаної квартири, чим порушує його право на приватну власність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Зважаючи на те, що позивач, як власник, не має можливості користуватися своїм майном, оскільки відповідач не спростував доводи позивача щодо встановлення ним металевих вхідних дверей та відсутності ключів від них, колегія суддів вважає, що судом правильно встановлено обставини справи, а висновки суду відповідають цим обставинам.

Доводи апеляційної скарги про те, що документи про прав власності на імя позивача є фальшивими, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, в порушення ст. 61 ЦПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір судових витрат на правову допомогу, правильно виходив з умов договору про надання правової допомоги від 20.10.2014 року позивачу, та відповідає положенням Постанови Кабінету Міністрів України Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави від 27.04.2006 р. № 590. Тому доводи апеляційної скарги про необґрунтований розмір витрат на правову допомогу не може бути взятим до уваги.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином, суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідач двічі не зявився у судові засідання апеляційної інстанції з поважних причин (перебуває на лікуванні), однак відповідно положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційній інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, ст. ст. 313- 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: