УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., яким запропоновано звернути стягнення на належний позивачеві житловий будинок з надвірними спорудами (А-2, 1), житловою площею 143,0 кв. м., загальною площею 321,4 кв. м., земельну ділянку площею 0,19 га., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, за рахунок коштів, отриманих від реалізації такого майна, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 12 квітня 2007 року, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 3 421 968 грн 22 коп. для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 12 квітня 2007 року. Крім того, ОСОБА_6 просив суд стягнути з відповідача понесені у справі судові витрати.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що в даному випадку виконавчий напис вчиняти не можна оскільки вимоги банку щодо розміру кредитної заборгованості є спірними, а саме: період нарахування банком заборгованості перевищує встановлений законом трирічний строк з моменту виникнення права вимоги по її стягненню; заборгованість по тілу кредиту стягнуто раніше рішенням суду, яке набрало законної сили, крім того, банк регулярно змінює розмір заборгованості, що підлягає стягненню; вказана у виконавчому написі заборгованість не підтвердження належними доказами. Також ОСОБА_6 посилався на те, що виконавчий напис вчинено без дозволу Органу опіки та піклування, незважаючи на те, що у вказаному вище житловому будинку зареєстрована неповнолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 26 серпня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані в касаційному порядку судові рішення та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 230 тис. доларів США під 14,6 % річних строком до 11 квітня 2022 року.

Для забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_6 12 квітня 2007 року останній передав товариству з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Український промисловий банк») в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами (А-2, 1), житловою площею 143,0 кв. м., загальною площею 321,4 кв. м., земельну ділянку площею 0,19 га., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (іпотечний договір від 12 квітня 2007 року).

30 червня 2010 року ТОВ «Український промисловий банк» передало активи та кредитні зобов'язання на користь ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 92) у тому числі право вимоги до ОСОБА_6 за вказаними вище договорами на стягнення кредитної заборгованості, яка при прийнятті на баланс ПАТ «Дельта Банк» станом на 01 липня 2010 року становила 204 247,75 доларів США - основного боргу та 27 298,85 доларів США боргу по процентам (а. с. 105).

Оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса від 15 жовтня 2014 року встановлено, що сума основного не сплаченого боргу позивача становить 204 247,75 доларів США, а борг по процентам обраховано за період з 01 липня 2010 року по 18 липня 2014 року в розмірі 89 505,97 доларів США.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено підстав позову, а саме наявності між сторонами у справі спору щодо розміру кредитної заборгованості та можливого порушення при вчиненні виконавчого напису прав неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою місцезнаходження переданого в іпотеку спірного майна в 2010 році, тобто після укладення договору іпотеки.

З такими висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд, визнавши доводи суду обґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 32 вказаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Частиною 4 пункту 283 Інструкції передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Тобто, вказаними вище нормами передбачено право іпотекодержателя розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов'язання у тридцятиденний строк.

Пунктом 283 Інструкції встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки зобов'язаний перевірити наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

На аркушах справи 88-110 містяться копії документів на підставі яких нотаріусом вчинявся оскаржуваний виконавчий напис від 15 жовтня 2014 року і суди встановили, що оспорюваних виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки вчинено у відповідності до вимог закону, тому відмовили в позові ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому, керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу касаційною скаргою ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська