АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Побірченко Т.І., Шахової О.В.

при секретарі: Дрозд Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД Груп», треті особи: Акціонерний банк «БанкРегіонального Розвитку», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дрім Фінанс», про визнання недійсним кредитного договору, припинення прав та зобов'язань за кредитним договором, визнання іпотечного договору недійсним,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6509/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія МТД Груп» (далі по тексту - ТОВ «Юридична компанія МТД Груп»), треті особи: Акціонерний банк «Банк Регіонального Розвитку», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Дрім Фінанс»), про визнання недійсним кредитного договору, припинення прав та зобов'язань за кредитним договором, визнання іпотечного договору недійсним.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що при укладенні договору уступки права вимоги сторони у справі, не змінюючи кредитора у зобов'язанні фактично замінили стягувача на стадії виконання рішення суду, не зважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладання цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена. Судом не було витребувано докази наявності чи відсутності у ПАТ «Банк Регіонального Розвитку» індивідуальної ліцензії НБУ на використання іноземної валюти на території України. Також, зазначає, що в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав апелянту інформації в письмовій формі про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту. Умови кредитного договору є несправедливими, а тому договір кредиту № 027//10-1008П від 18 вересня 2008 року є недійсним. Відповідно до положень ст. 548 ЦК України договір іпотеки також є недійсним в зв'язку з недійсністю основного зобов'язання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

СлюсаренкоО.А. в інтересах ТОВ «Юридична компанія МТД Груп» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

Особисто ОСОБА_2, представники АБ «Банк Регіонального Розвитку», ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» в судове засідання не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, ОСОБА_2 забезпечив явку свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та АБ «Банк Регіонального Розвитку» був укладений кредитний договір № 27/10-1008П, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав у АБ «Банк Регіонального Розвитку» кредитні кошти у розмірі 535 000,00 доларів США, з кінцевим строком повернення - до 17 вересня 2013 року, зі сплатою процентів у розмірі 16,00% річних (а.с.8-12).

Також, 18 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та АБ «Банк Регіонального Розвитку» був укладений іпотечний договір № 027/Д31416П - на садовий будинок НОМЕР_1 СТ «Артемівець», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, 28, позначений літерою «А» за планом земельної ділянки, загальною площею 123,10 кв. м, житловою площею 58,10 кв. м., лазня позначена літерою «Б» за планом земельної ділянки, спорудження, позначене літерою І, № 1-2 за планом земельної ділянки, земельну ділянку НОМЕР_1, площею 0,0559 га кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована по вул. Стеценка, 28, (с/т «Артемівець) у Подільському районі м. Києва, земельну ділянку НОМЕР_4, площею 0,0554 га кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована по вул. Стееценка, 28 (с/т «Артемівець») у Подільському районі м. Києва (а.с.13-19).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2011 року, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь АБ «Банк Регіонального Розвитку» заборгованість за кредитним договором № 27/10-1008П від 18 вересня 2008 року та кредитним договором № 211X0-161К від 08 лютого 2007 року в сумі 1 050 669,26 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 8 334 644,06 грн., судові витрати у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн., а всього 8 336 464, 06 грн. (а.с.105-107).

29 серпня 2013 року між АБ «Банк Регіонального Розвитку» та ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» було укладено договір № 40 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 21/10-1008П від 18 вересня 2008 року, за умовами якого банк передав товариству свої права шляхом відступлення прав вимоги, а новий кредитор прийняв всі права вимоги за кредитним договором № 27/10-1008П та всіма додатковими угодами до нього (а.с.20-24).

02 вересня 2013 року між АБ «Банк Регіонального Розвитку» та ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 027/ДЗ1416П, відповідно до якого АБ «Банк Регіонального Розвитку» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» всі права за іпотечним договором № 027/Д31416П від 18 вересня 2008 року (а.с.25-28)

16 вересня 2013 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дрім Фінанси» та ТОВ «Юридична компанія «МТД Груп» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 27/10-1008П та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 27/ДЗ1416П (а.с.29-36).

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Юридична компанія «МТД Груп» про визнання недійсним кредитного договору, припинення прав та зобов'язань за кредитним договором, визнання іпотечного договору недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що умови кредитного договору про надання кредиту в іноземній валюті суперечить вимогам ст. ст. 524, 533 ЦК України та ст. 99 Конституції України, де визначено, що грошовою одиницею України є гривня, АБ «БанкРегіонального Розвитку» не мало права на укладення такого договору, оскільки у нього відсутня індивідуальна ліцензія НБУ на використання іноземної валюти на території України. Також, у кредитному договорі містяться несправедливі умови, зокрема умови договору згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки та установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та Банком.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу IIЗакону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Підстави для визнання недійсним договору також передбачено у статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів»: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Заявляючи вимоги про визнання недійсним кредитного договору №8 від 12 вересня 2008 року ОСОБА_2 не довів того, що умови цього договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві, а також того, що договір було укладено з використанням нечесної підприємницької практики.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 при укладенні договору був ознайомлений з усіма умовами кредитування в об'ємі, передбаченому ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним.

Таким чином, врахувавши, що кредитний договір було укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Відповідно, суд також обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним іпотечного договору.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що уступка права стягувача шляхом укладання цивільно-правової угоди на стадії виконавчого провадження не передбачена чинним законодавством, оскільки такі посилання не ґрунтуються на Законі.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, чинним законодавством не передбачено заборони укладення договору про відступлення права вимоги у випадку, коли вже наявне судове рішення про виконання зобов'язання в примусовому порядку.

Крім того, ОСОБА_2 питання про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги недійсним не порушував.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Т.І. Побірченко

О.В.Шахова