справа № 125/2006/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2015 Барський районний суд Вінницької області

В складі головуючого судді Переверзєва С.В

При секретарі Крисько О.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вiнницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки від 20.11.2008 року між ОСОБА_2 та нею недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки №216 площею 0,2482 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Балківської сільської ради Барського району Вінницької області. У 2008 році вона дала відповідачу вказану земельну ділянку у користування. У 2015 році звернулась до нього з вимогою припинити користуватись землею, оскільки бажає обробляти її сама. Проте відповідач на звернення не відреагував і їй стало відомо про наявність договору оренди спірної земельної ділянки від 20.11.2008 року. Просить визнати даний договір недійсним, оскільки його не підписувала.

В судовому засіданні позивач, подавши письмову заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині усунення перешкод до користування, решту позовних вимог підтримала та наполягала на їх задоволенні. Суду пояснила, що паспорт нікому із сторонніх осіб не давала, проте його міг брати її чоловік ОСОБА_3, яки приносив додому кошти і пояснював, що отримав їх за пай. За договір їй нічого не казав. Питання щодо отримання коштів у неї не виникало, оскільки інші люди теж отримували. Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі укладеного з позивачем договору, позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що окрім того, що позивач спірного договору не підписувала даний договір не пройшов державної реєстрації. Подані відповідачем списки пайовиків із зазначенням отримання позивачем орендної плати не є підтвердженням підписання нею договору, оскільки також не містять її підпису.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що договір позивач дійсно не підписувала, оскільки його підписував її чоловік ОСОБА_3 і він же підписувався у списках про отримання орендної плати, адже ОСОБА_1 дуже хворіє і нікуди з дому не виходить. З приводу договору оренди ніколи ніяких питань до цього часу не виникало, він на законних підставах відкрито користувався землею і сплачував орендну плату.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала. З посиланням на норми законодавства, які стосуються укладення договору, судову практику розгляду справ з аналогічних правовідносин, постанову Пленуму ВС України №9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними просила відмовити у визнанні спірного договору недійсним, оскільки він є неукладеним. Доказом того, що договір є неукладеним слугує те, що позивач, як сторона договору, його не підписувала, офіційно земельну ділянку відповідачу по акту прийому-передачі не передавала і, як наголосила представник позивача, договір не пройшов державної реєстрації.

Свідок ОСОБА_6в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою позивача. Відповідач не пускав її на земельну ділянку мами. Про наявність договору вона дізналась лише в цьому році і сказала про це батькам. ОСОБА_1 не могла підписати даний договір, оскільки хворіє, нікуди не ходить і підпис у договорі не схожий на мамин.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком дружини, яка хворіє і нікуди не ходить. Ніякого договору оренди вона не підписувала і йому про це нічого не казала. Він договір також не підписував. Гроші від ОСОБА_7 в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою отримував, приносив додому і пояснював дружині за що ці грошові кошти. Вона не була проти отримання коштів. Про наявність договору дізнались лише в цьому році.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вирішив у задоволенні позову відмовити повністю з наступних підстав.

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки площею 0,2482 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Балківської сільської ради, від 20.11.2008 року між ОСОБА_2 та нею недійсним з тих підстав, що вона його не підписувала. Судом було встановлено, що зазначена земельна ділянка належить позивачу. Відповідач визнав, що спірний договір оренди позивач не підписувала, з посиланням на те, що його підписав її чоловік ОСОБА_3 Відповідач також підтвердив факт не проведення державної реєстрації договору оренди.

У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними зазначено, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України (435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (ст.205 - 210, 640 ЦК України (435-15) тощо). Недійсним може бути визнано лише укладений договір. Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно ч.1 ст.638, ч.2 ст.207, ч.1 ст.210 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якщо він підписаний його стороною (сторонами) і якщо він пройшов державну реєстрацію.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У відповідності до вимог ст.18, ч.1 ст.20 ЗУ «Про оренду землі», ст.125 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає обовязковій державній реєстрації.

Враховуючи те, що ОСОБА_1, як сторона спірного договору оренди земельної ділянки від 20.11.2008 року не узгоджувала його умов, не підписувала його, не передавала ОСОБА_2 земельну ділянку по акту прийому-передачі, а також те, що вказаний договір не пройшов державної реєстрації, суд дійшов висновку, що він є неукладений. За таких обставин, із урахуванням зазначених норм законодавства позов про визнання договору недійсним задоволенню не підлягає.

Позивач наполягала на стягненні понесених судових витрат. Оскільки суд вирішив відмовити у задоволенні позову, то у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, вказана вимога задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 212, 213, 218 ЦПК України, ст.203, 207, 210, 215, ч.1 ст.638, ст.640 ЦК України, постановою №9 від 06.11, 209 року Пленуму Верховного Суду України ,,Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними,, (п.8), суд,

В И Р I Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним, стягнення понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 діб.

СУДДЯ: