Номер провадження 2/754/1334/15
Справа №754/301/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15 грудня 2015 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Фацул М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення пені та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-тя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення пені, в якому з урахуванням уточнень від 17 червня 2015 року, просила: стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 353 699,57 гривень; позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також просила стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 25 листопада 2006 року по 02 березня 2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з позивачкою, яка самостійно утримує та виховує дитину. Зазначає, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами, а саме з 2010 року, відповідач жодного разу не виявив бажання побачити свою доньку, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, з дитиною не спілкується, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, самоухиляється від виконання обов'язків по її утриманню та вихованню, не цікавиться її здоров'ям, і, таким чином, є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно його доньки. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2009 року з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця, починаючи з 03 лютого 2009 року в розмірі 1/4 частці його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відділом ДВС у Деснянському районі м. Києва відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-2352. З вини відповідача у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів та згідно розрахунку заборгованості по аліментам, виданим ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, сума боргу по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини станом на 01.04.2015 року становить - 49 292,52 грн. Починаючи з лютого 2009 року по 1 квітня 2015 року включно відповідач не сплачував стягнуті з нього аліменти, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам від 27 квітня 2015 року, а тому пеня, що підлягає стягненню з відповідача, починаючи з лютого 2009 року на час уточнення позовної заяви (17 червня 2015р.) складає 353 699,57 грн. (розрахована згідно доданого до позовної заяви розрахунку).

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, в якому просив суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із її батьком ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, залишивши на його утриманні та вихованні. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 25 листопада 2006р. по 02 березня 2010р. перебував у шлюбі з відповідачкою. Після розірвання шлюбу колишня дружина забрала з собою без його згоди їх доньку ОСОБА_3, стала проживати у різних помешканнях, точні адреси яких йому не відомі. Зазначає, що надавав ОСОБА_1 матеріальну допомогу на утримання його доньки ОСОБА_3, прагне спілкуватися з дитиною, однак відповідачка забороняє йому бачитися та навіть розмовляти з нею, не запрошувала його на сімейні свята. Єдине, що на думку відповідачки, може зробити позивач, так це сплачувати аліменти на утримання дитини. Вважає, що здатний забезпечити кращі умови розвитку його доньки, ніж ОСОБА_1, якщо дівчинка буде проживати з ним та його батьками. Також щодо тверджень позивачки про ухилення ним від сплати аліментів на утримання дитини, вважає, що дані звинувачення є безпідставними, а про стягнення з нього аліментів йому взагалі не було відомо до липня 2014р., оскільки не отримував належних повідомлень від ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд про їх задоволення. В задоволенні вимог за зустрічним позовом просили відмовити за його безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечували в повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні та задовольнити зустрічну позовну заяву.

Представник третьої особи за первісним та зустрічним позовом - Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні просила позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, у позовних вимогах ОСОБА_2 - відмовити.

Представник третьої особи за первісним позовом - Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві в судове засіданні не з'явився, в наданих суду письмових поясненнях зазначив, що у відділі перебуває на виконанні виконавчий лист № 2-2352 (ВП №27289722) від 20.01.2011 Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2009р. і до досягнення дитиною повноліття, згідно якого 07.10.2015р. державним виконавцем Николюк О.М. зроблений новий розрахунок заборгованості відповідно до наданих відповідачем довідок про доходи та довідки № 3043 від 28.08.2015, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення м. Києва про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Деснянському Управлінні праці і соціального захисту населення і одержує компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за інвалідом 1 групи або особою, яка досягла 80 років ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1218 грн. В зв'язку з наведеним, просить всі попередні розрахунку та розрахунок від 12.12.2014р. вважати недійсними. Вважати вірним розрахунок від 07.10.2015р. на суму 24313,84 грн. станом на 30.09.2015. Здійснити перерахунок неустойки (пені) відповідно до розрахунку заборгованості від 07.10.2015. У вирішенні спору покладаються на розсуд суду.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, їх представників, оцінивши зібрані по справі докази, враховуючи покази допитаних в судовому засіданні свідків, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а в зустрічному позові ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1. (після розірвання шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_1») та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.12,11)

Після розірвання шлюбу між сторонами у 2010 році малолітня ОСОБА_3 проживає з матір"ю ОСОБА_1

В судовому засіданні відповідач пояснив, що не бачив доньку з новорічних свят 2013 року взагалі, а у 2015р. вони побачились на засіданні Опікунської ради Деснянського району, однак позивачка і там чинила йому перешкоди у спілкуванні з дочкою. Також зазначив, що позивачка постійно забороняла йому спілкуватися з дочкою, не дозволила навіть забрати її з пологового будинку.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6, яка є матір'ю позивачки пояснила, що після народження дитини її дочка переважно проживала разом із нею, батько дитини - ОСОБА_2 не відвідував свою дружину та дочку, допомоги не надавав, після народження ОСОБА_3 ОСОБА_2 навіть не забрав з пологового будинку свою, на той час, дружину.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є подругами позивачки, пояснили, що перебувають з позивачкою у дружніх відносинах, постійно з нею спілкуються, з її слів їм відомо, що ОСОБА_2 після народження дитини не приймав участь у її вихованні, не турбувався про неї, не цікавився її життям, здоров'ям, не надавав матеріальної допомоги.

Свідок ОСОБА_9, який є батьком відповідача, пояснив, що його син допомагав своїй дружині, забезпечував її, дбав про духовний розвиток своєї дитини, зокрема, придбав для неї дорогу дитячу коляску, та взагалі надав позитивну характеристику своєму сину.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до вимог ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Протягом судового розгляду справи стороною позивача не було надано, а судом не було встановлено фактів перешкоджання ОСОБА_2 у спілкуванні з неповнолітньою донькою, а самі твердження ОСОБА_2 про те, що він мав бажання брати участь у вихованні дочки та спілкуватися з нею, однак не міг, оскільки колишня дружина йому перешкоджала у цьому та він не хотів травмувати психіку дитини не доводить того, що ОСОБА_1 створювала йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Посилання відповідача, що він купляв для дитини та її матері речі, а саме: молоковідсмоктувач, дитячу коляску, дитячу краватку, замісники грудного молока, іграшки, про що надав відповідні квитанції, не є доказами, які підтверджуються про належне виконання ним батьківських обов'язків, оскільки дані речі були придбані протягом 2007-2008р., тобто в період шлюбу із позивачкою.

Також сплата відповідачем за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1, купівля у 15.04.2011 р. набору фарб, набору для творчості та 21.12.2014р. білетів на новорічну циркову виставу «Магічне коло» не спростовують доводів та наявних в матеріалах справи доказів про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Крім того, з наданих в судовому засіданні пояснень, відповідей на запитання вбачається, що ОСОБА_2 взагалі не було відомо чи відвідувала його дочка дитячий садок, адреса школи в якій вона навчається, він не відвідував її у школі, жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, не спілкувався з вчителями стосовно навчального процесу, а саме по собі висловлене абстрактне бажання брати участь у вихованні дитини не свідчить про реальні наміри його реалізувати та наявність об'єктивних перешкод у його реалізації.

Стосовно тверджень відповідача про надання ним матеріальної допомоги на утримання доньки, то з наданого ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві розрахунку заборгованості по аліментам від 07.10.2015р., квитанцій про сплату заборгованості по аліментам вбачається, що відповідач здійснив перший платіж у розмірі 500 гривень в рахунок погашення заборгованості по аліментам лише 30 червня 2015 року, тобто таким чином, з моменту розірвання шлюбу в 2010р. по червень 2015р. матеріальної допомоги колишній дружині на утримання дитини не надав. (а.с.140, 195, 196, 176)

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, її донька ОСОБА_3 часто хворіла, в зв'язку із чим за станом здоров'я не могла відвідувати дитячий садок.

Також згідно відповіді «Науково-практичного центру профілактичної та клінічної медицини» від 16.12.2014р. № 07/1083 стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, повідомили, що дитина спостерігається в Дитячому консультативно-лікувальному центрі з 16.02.2010р., як член сім'ї ОСОБА_1 … У віці 1 року взята на «Д» облік до дерматолога з приводу атопічного дерматиту… Після року дівчинка часто хворіла на респіраторні інфекції. В 2010р. перенесла гостру лівобічну пневмонію. Взята під нагляд алерголога у 2010р. з діагнозом: рецидивуючий обструктивний бронхіт. Загроза розвитку бронхіальної астми. Отримувала щорічно курси протирецидивного лікування. Протягом 2014р. дівчинка перенесла: в лютому - дворазово ГРВІ, в березні - обструктивний бронхіт та в листопада - обструктивний бронхіт. На огляд в ДКЛЦ дитини з'являлась у супроводі матері ОСОБА_1 Мама ретельно виконувала рекомендації лікарів щодо догляду за дитиною, вчасно з'являлася на профілактичні огляди та дотримувалась призначень лікаря з приводу лікування захворювань. (а.с.38)

В зв'язку із викладеним, позивачка пояснила, що хотіла вивезти доньку на лікування та з метою оздоровлення до Туреччини та АРК Крим, однак відповідач чинив їй перешкоди у цьому, згоди на виїзд дитини не надав, мотивуючи свою відмову анексією Криму до Росії.

Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Відповідно до вимог ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. .... Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей).

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №102/03/29-5235 від 08.08.06.2015, беручи до увагу особисту думку дитини, висновок психолога Центру у справах сім'ї та жінок Деснянського району м. Києва, враховуючи інтереси дитини, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України та п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №10 від 04.06.2015 р.) (а.с.111-115)

Щодо вимоги про стягнення неустойки (пені) по заборгованості за прострочення сплати аліментів, що судом встановлено наступне.

20.01.2011р., на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2009 року, судом було видано виконавчий лист №2-2353/2009 за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця, починаючи з 03 лютого 2009 року в розмірі 1/4 частці його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.18, 73-77)

Відповідно до останнього розрахунку заборгованості по аліментах від 07.10.2015р. №304/22 наданого ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві на підставі виконавчого листа №2-2352 виданого 20.01.2011р. Дарницьким районним судом м. Києва, станом на 30.09.2015р. заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 24313,84 гривень. (а.с.155, 176)

Згідно листа ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 08.10.2015р. №304/22, згідно з виконавчим листом №2-2352 від 20.01.2011, виданим Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1….. заборгованість у сумі 24313,84 грн. за період з 03 лютого 2009р. по 30.09.2015р. погашена в повному обсязі. Також сплата заборгованості підтверджується квитанцією «ПриватБанку», згідно якої 07.10.2015р. ОСОБА_2 сплатив 24313,84 грн. за вищевказаним виконавчим листом. (а.с.156, 177)

Також квитанціями від 30.06.2015р., 11.07.2015р., 20.08.2015р., 19.09.2015р., 23.10.2015р., 21.11.2015р. ОСОБА_2 було сплачено аліменти у сумі по 500 грн. за кожною квитанцією відповідно (а.с.140, 195, 196)

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає вимогу про стягнення неустойки (пені) обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим суд не погоджується із розрахованим стороною позивача розміром пені у сумі 353 699,57 гривень.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) (правова позиція Верховного суду України у справі за № 6-4цс15)

Таким чином розмір неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем ОСОБА_2 аліментів за період з 03 лютого 2009 року по квітень 2015р. становить 48236,34 гривень.

Частиною 2 ст. 196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно довідки УПСЗН Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.03.2015р. №935, виданої ОСОБА_2 в тому, що він перебуває на обліку в Деснянському Управлінні праці та соціального захисту населення і одержує допомогу - компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або особою, яка досягла 80 років ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 182,70 грн. з 02.03.2015р. по 27.02.2016р. (а.с.88)

Відповідно відповіді ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24.03.2015р., Про надання інформації відносно ОСОБА_2, за період: 01.01.13-30.06.14 - відсутня інф. про доходи, 01.07.14-30.09.14 - доход 235,29 грн., 01.10.14 -31.12.14 - доход 21 грн. (а.с. 54)

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не працює, здійснює догляд за своєю матір'ю ОСОБА_5, в зв'язку з чим має низький рівень доходу, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до 5000 гривень.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 08.06.2015р. №102/03/29-5240 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, відмовила у задоволенні заяви батька ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ним, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 10 від 04.06.2015р.) (а.с.108-110)

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Сама по собі зміна місця проживання дитини, її оточення можуть серйозно вплинути на психіку дитини. Щоб цього не сталося, потрібен певний період адаптації, дитина має готуватися до плавного переходу від одних умов життя до інших.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

І тому, оцінюючи у сукупності пояснення сторін, письмові докази, враховуючи, що суд задовольняє вимогу первісного позову щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ним в квартирі АДРЕСА_1, залишивши на його утриманні та вихованні задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 30, 60-62, 88, 202, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення пені задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 в розмірі 5000 гривень.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-тя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: