Справа № 369/7002/14ц Головуючий у І інстанції Усатов Д.Д.
Провадження № 22-ц/780/3595/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 26 09.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Бобко О.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Інформаційний центр "Міністерства юстиції України на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2014 року у справі за позовом Державного підприємства "Інформаційний центр " Міністерства юстиції України до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору позики та стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та ОСОБА_2 було укладено договір про надання безвідсоткової позики від 03.12.2012 року на суму 100 000 грн. Під час проведення Державною фінансовою інспекцією України позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за період з 01.01.2012 по 30.06.2013 року було виявлено низку фактів щодо зловживання попереднього генерального директора підприємства ОСОБА_3, зокрема в частині надання відповідачу безвідсоткової позики за договором. На день укладення договору відповідач перебувала в трудових відносинах із позивачем і виконувала обов'язки на посаді помічника генерального директора з правових питань. Відповідач умови договору належним чином не виконала, у зв'язку з чим позивач просить розірвати договір про надання безвідсоткової позики та стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України грошові кошти у сумі 96 000, 00 грн. та судові витрати у сумі 1 203,60 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, через неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено факту істотної зміни обставин, а саме відсутності фінансової можливості позичальника надавати працівникам підприємства безвідсоткову позику. Крім того, судом першої інстанції було порушено та не вірно застосовано ч.ч. 1,2,3 ст. 652 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та ОСОБА_2 було укладено договір про надання безвідсоткової позики від 03.12.2012 року на суму 100 000 грн.

На день укладення договору відповідач перебувала в трудових відносинах із позивачем і виконувала обов'язки на посаді помічника генерального директора з правових питань.

Можливість надання безвідсоткової позики передбачалась п. 5.2.12 колективного договору, укладеного між Адміністрацією і Радою трудового колективу державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на 2012-2015 роки, зареєстрованого у УПСЗН Шевченківської РДА за реєстраційним № 417 від 18.10.2012 р.

Відповідно до п.3.2 договору від 03.12.2012 року позика повертається протягом 60 місяців з дня підписання договору шляхом внесення позичальником грошових коштів готівкою через касу позикодавця частинами від суми наданої позики, які самостійно визначаються позичальником або шляхом щомісячного утримання із заробітної плати позичальника рівних частин суми наданої позики за заявою позичальника.

На підставі заяви відповідача в рахунок погашення позики із заробітної плати останньої відраховувалась сума у розмірі 500 грн.

Починаючи з 17.10.2013 і до 18.10.2014 р. на підставі наказів №876-В, 237-В відповідач перебувала у відпустці по догляду за дитиною без збереження заробітної плати.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 530, 612, 625 ЦК України та встановленими судом обставинами справи, а також зазначив, що відповідач належним чином виконує свої обов'язки за договором позики, а тому підстави для його розірвання відсутні.

Колегія суддів по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено, що відповідачка не порушувала умов укладеного договору позики та сплачує частинами суму позики. Строк закінчення повернення позики, передбачений умовами договору встановлено не пізніше 10 грудня 2017 року, а тому підстави для його розірвання відповідно до вимог закону відсутні.

Позивач просить суд розірвати договір позики, посилаючись на істотну зміну обставин, а саме відсутність фінансової можливості позичальника надавати працівникам підприємства безвідсоткову позику та зазначає, що суд першої інстанції не перевірив наявність чи відсутність чотирьох умов для розірвання договору, передбачених ст. 652 ЦК України.

Однак, такі доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки відсутність фінансової можливості позичальника, як підстава для розірвання договору позики, яка виникла після спливу двох років з дня укладання договору не є підставою відповідно до вимог закону для розірвання договору, а також не свідчить про відсутність фінансової можливості у підприємства на момент надання позики.

Посилання апелянта на п.п. 1-4 ч. 2 ст. 652 ЦК України, колегія суддів не може взяти до уваги виходячи з наступного.

Так у відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України - у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зі змісту зазначеної статті закону вбачається, що договір може бути розірваний судом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

В наданому суду оскаржуваному договорі про надання безвідсоткової позики від 03.12.2012 року не зазначено обставин, якими сторони керувались при його укладенні, а тому твердження позивача про відсутність майбутнього фінансування підприємства, відноситься до обставин, які не існували на момент укладення договору, а тому сторони не могли ними керуватись, а відтак і змінитись ці обставини також не могли.

Доводи апелянта про те, що виконання зазначеного договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору, фактично не ґрунтуються на доказах наданих сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач, відповідно до укладеного договору позики, повертає кошти протягом 60 місяців з дня підписання договору шляхом внесення позичальником грошових коштів готівкою через касу позикодавця частинами від суми наданої позики, які самостійно визначаються позичальником або шляхом щомісячного утримання із заробітної плати позичальника рівних частин суми наданої позики за заявою позичальника. Пунктом 4.2. договору визначено, що позика має бути повернута не пізніше 10 грудня 2017 року.

Тобто, за умовами укладеного договору відповідач сам визначає якими частинами протягом 60-ти місяців він буде повертати отримані кошти, і відповідно, має право платити визначену ним частку боргу у визначений ним місяць, або ж зовсім і визначені ним самим місяці не сплачувати кошти в рахунок погашення боргу. В даному випадку навіть повернення всієї суми боргу в останній день чинності договору, тобто 09.12.2017 року, за умови відсутності до зазначеної дати будь-яких платежів, не буде вважатись порушенням умов договору.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що зі сторони відповідача відсутні порушення умов укладеного договору позики, а тому і відсутні будь-які підстави вважати, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того на що вона розраховувала при укладанні договору.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Інформаційний центр " Міністерства юстиції України відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Кашперська Т.Ц.