АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2914/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/2524/К/15 інстанції - Биканов І. Р.
Категорія 52 (1) Доповідач - Соколан Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Соколан Н.О.,

суддів - Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

За участю: секретаря Горбачевської І. П.

позивача ОСОБА_2

та його представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

та її представника ОСОБА_5,

представника виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу - Сироватки Ірини Василівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у шлюбі з 05 квітня 2008 року. Від шлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_7.

З вересня 2010 року сторони припинили шлюбні відносини. Рішенням Центрально -Міського суду м. Кривого Рогу від 17 січня 2011року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2011 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 з батьком.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2011 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки.

Посилаючись на те, що відповідач з вересня 2010 року проживає у Києві, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не спілкується із нею, не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліменти, просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав у відношенні ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно доньки - ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, вважає, що суд не взяв до уваги, що позивачем не доведені підстави, передбачених законом, для позбавлення її батьківських прав; не дослідив що висновок Комісії з питань захисту прав дитини від 25 березня 2014 року про доцільність позбавлення її батьківських прав постановлено однобічно, без дослідження фактів та обставин, тому не може бути належним та допустимим доказом по справі. Крім того, судом не надано належної оцінки грошовим переказам, поштовим відправленням іграшок та одягу, які відповідач надсилала доньці.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні спору, судом встановлено, що з 05 квітня 2008 року по 17 січня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, та мають доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до змісту рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу 17 січня 2011 року, яким шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, вбачається, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені у вересні 2010 року.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 березня 2011 року визначено місце проживання дитини з батьком - ОСОБА_2 та підставою для задоволення позову було визнання ОСОБА_4 позову, а також було враховано факт притягнення ОСОБА_4, матері малолітньої дитини, до адміністративної відповідальності за ст.184 КпАП України за невиконання батьківських обов'язків щодо виховання дочки.

Рішенням Саксаганської районної у місті ради виконавчого комітету «Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_4 щодо участі у вихованні малолітньої ОСОБА_7» від 20.04.2011 року за № 201, було визначено порядок зустрічей відповідача зі своєю донькою до досягнення нею трьох років: щосуботи чи щонеділі з 16.00 год. до 19.00 год. в присутності батька та під час святкування днів народження дитини з 16.00 год. до 18.00 год..

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 12.09.2011 року з відповідача стягнено аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку з усіх видів її доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 09.08.2011 року.

Відповідно до висновку № 4 від 13 березня 2012 року, комісії з питань захисту прав дитини виконкому Саксаганської районної у місті ради було визнано недоцільним позбавляти матір дитини батьківських прав, яка пообіцяла, що має намір брати участь у вихованні дитини.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 02 грудня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських - відмовлено.

Відповідно до висновку №51 від 25 березня 2014 року, комісії з питань захисту прав дитини виконкому Саксаганської районної у місті ради, встановлено, що рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 20 квітня 2011 року №201 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_4 щодо участі у вихованні малолітньої ОСОБА_7», матері дитини визначено порядок зустрічей з дитиною до досягнення нею трьох років. Протягом останніх двох років, з моменту досягнення дитиною трьох років 29 квітня 2012 року до теперішнього часу, ОСОБА_4 не зверталась до виконкому Саксаганської районної у місті ради, щодо встановлення нового або продовження визначеного порядку її зустрічей з донькою . ОСОБА_4 категорично відмовилася від надання письмових пояснень щодо виконання або невиконання нею батьківських обов'язків щодо доньки. Комісія вважала доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_7 .

З пояснень представник третьої особи в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_4 не користувалася своїм правом зустрічі з дитиною, та подала заяву до органу опіки про встановлення порядку зустрічей з донькою,лише після звернення позивача в квітні 2014 року до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні відповідач стверджувала, що рішенням Саксаганської районної у місті ради виконавчого комітету щодо участі матері у вихованні малолітньої ОСОБА_7 від 20.04.2011 року за № 201, яким було визначено порядок зустрічей відповідача зі своєю донькою до досягнення нею трьох років не виконувалося, тому що позивач перешкоджав їй у зустрічах. Однак доказів цих тверджень не надала, оскільки заяви щодо сприяння їй у зустрічах з донькою на ім1я виконкому Саксаганської районної в м.Кривому Розі ради датовані червнем, липнем 2014 року (а.с.83, 44).

Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, суд виходив з того, що вона не приймала участі в піклуванні про фізичний та духовний розвиток дитини та не утримувала її матеріально

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи із наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставин, які б обмежували право відповідача у спілкуванні з донькою судом не встановлено.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач працює, позитивно характеризується за місцем роботи, однак вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків з 2011 року, не приймає ніяких активних мір для спілкування з дитиною та її виховання, не цікавився станом його здоров'я, та не надає позитивного прикладу своїй донці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, та вважає, що відповідач свідомо нехтує своїм обов?язком матеріально утримувати доньку(аліментні платежі здійснила лише в травні та липні 2014 року а.с.88), в суді апеляційної інстанції висловлювалась з приводу перешкод в зустрічах з донькою з боку позивача з 2011 року, та те, що незважаючи на відсутність рішення щодо часу зустрічей з донькою, весь час мала намір брати участь у вихованні дитини. Після досягнення донькою трирічного віку, відповідач не зустрічалась з нею, дала пояснення, що мала намір мирно домовитись з позивачем щодо виховання доньки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач працює з липня 2014 року, має заробіток та могла б ставити питання щодо надання їй дозволу для літнього відпочинку з донькою,однак не займалася цим питанням і не зверталася до органів опіки та піклування щодо надання їй такого дозволу.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дійшла висновку щодо наявності доказів щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, та разом з тим в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем перешкод матері у спілкуванні з дитиною.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку,що рішення суду є вмотивованим, та таким що відповідає чинному законодавству і інтересам неповнолітньої дитини, тому рішення суду має бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: