Справа № 461/6611/13 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/94/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника третьої особи Комунальний заклад культури Львівської обласної ради культурно - мистецький центр «Львівський палац мистецтв» - Беген Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2014 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з участю третіх осіб: Львівське комунальне підприємство «Цитадель-Центр», Львівська міська рада, Управління охорони історичного середовища, Комунальний заклад культури Львівської обласної ради культурно - мистецький центр «Львівський палац мистецтв», про приведення нежитлових приміщень до попереднього стану, -

ВСТАНОВИЛА:

Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом, який уточнила, до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з участю третіх осіб: ЛКП «Цитадель-Центр», Львівська міська рада, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Комунальний заклад культури Львівської обласної ради культурно-мистецький центр «Львівський палац мистецтв» про зобов'язання приведення нежитлових приміщень до попереднього стану.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності Львівської міської ради та обслуговується ЛКП «Цитадель-Центр». 04.03.2013 року ЛКП «Цитадель-Центр» складено акт обстеження технічного стану нежитлового приміщення будинку АДРЕСА_1, про те, що здійснено самовільне перепланування нежитлових приміщень та самовільно забудовано терасу. 04.03.2013 року ЛКП «Цитадель-Центр» скеровано відповідачу ОСОБА_2 попередження з зобов'язанням привести нежитлові приміщення в будинку за вказаною адресою до попереднього стану після самовільно проведеного перепланування. Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 14.03.2013 року № 93 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (витяг з протоколу №10 від 05.03.2013 року § 8), яким зобов'язано ОСОБА_2 - співвласника нежитлового приміщення загальною площею 97,8 кв.м. на АДРЕСА_1 та ОСОБА_5 - директора ТзОВ «Люфт Сервіс» за власні кошти привести нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху до попереднього стану. 19.04.2013 року комісією ЛКП «Цитадель-Центр» складено акт про те, що вимога розпорядження голови Галицької районної адміністрації ЛМР від 14.03.2013 року № 93 не виконано. 22.04.2013 року ЛКП «Цитадель-Центр» скеровано відповідачам попередження із зобов'язанням привести нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху на АДРЕСА_1 до попереднього стану, яке відповідачі залишили без виконання. Просить зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_6 - співвласників нежитлового приміщення загальною площею 97,8 кв.м. та ОСОБА_5 - директора ТзОВ «Люфт Сервіс» за власні кошти привести нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху на АДРЕСА_1 до попереднього стану та стягнути судові витрати.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Дане рішення оскаржила Галицька районна адміністрація Львівської міської ради.

Апелянт вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. В своїй апеляційній скарзі зазначає, що 04.03.2013 року ЛКП «Цитадель-Центр» складено акт обстеження технічного стану нежитлового приміщення будинку АДРЕСА_1 про те, що здійснено самовільне перепланування нежитлових приміщень, самовільно збудовано терасу та направлено ОСОБА_2 попередження із зобов'язанням привести дані нежитлові приміщення до попереднього стану.

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 14.03.2013 року № 93 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району, яким зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за власні кошти привести нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху на АДРЕСА_1 до попереднього стану, вимоги якого не виконнані. Також зазначають, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 року «Про затвердження положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові» розгляд питань за фактами здійсненого фізичними та юридичними особами самочинного будівництва об'єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, в якому здійснено самочинне будівництво. Положенням про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженим виконкому Львівської міської ради від 06.01.2012 року № 4 надано районній адміністрації повноваження на розгляд та вжиття заходів щодо фактів самочинного будівництва. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Про час та місце розгляду справи в суді учасники процесу -Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Львівське комунальне підприємство «Цитадель-Центр», Львівська міська рада, Управління охорони історичного середовища повідомлені належним чином через газету «Українська пошта» від 19 травня 2015 р., про причини неявки в суд апеляційної інстанції не повідомили, матеріалів справи для розгляду справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2- ОСОБА_3, представника третьої особи Комунальний заклад культури Львівської обласної ради культурно-мистецький центр «Львівський палац мистецтв» - Бегена Б.І., перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбчено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Проте зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у позові Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради, районний суд керувався ч.ч.2,5 ст.319, ч.2 ст. 376 ЦК України, Законом України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року № 2780-XII, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року № 687-XIV, та послався на те, що згідно п. 4.5.1. Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому № 116 від 27.02.2009 року, районній адміністрації надано повноваження звертатись до суду з позовами, що виникають в процесі здійснення наданих їй повноважень,а оскільки Галицькій районній адміністрації не були делеговані повноваження щодо звернення до суду з таким позовом, і така звернулась з позовом в порядку не передбаченого законом. Також, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу про те, що саме його права порушено і відповідно є підстава для звернення до суду з даним позовом.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом та матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.08.2012 року, будинок за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1 є комунальною власністю і належить на праві власності Львівській обласній раді(а.с.120).

Як вбачається з договору суборенди №1/13 нерухомого майна від 08.01.2013 року, що належить до спільної власності територіальних громад Львівської області, та договору оренди № 01/11/12 нерухомого майна від 01.11.2012 року, ТзОВ «Люфт Сервіс» є суборендарем нерухомого майна площею 207,3 кв.м та орендарем приміщення загальною площею 97,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 є співвласником нежитлового приміщення загальною площею 97,8 кв.м.(а.с. 88, 89, 110, 177).

Згідно акту обстеження технічного стану нежитлового приміщення за вказаною адресою від 04.03.2013 року, комісією ЛКП «Цитадель-Центр», було встановлено самовільно проведене перепланування вказаного вище приміщення - знято перегородки, чим ліквідовано приміщення - 13а (площею 8,6 м.кв.), об'єднано з приміщенням - 13 (площею 59,1 м.кв.), приміщення кухні розділено легкою перегородкою, вмонтовано двері, самовільно влаштовано вбиральню. При вході в приміщення 1-31,8 м.кв. самовільно добудована тераса (а.с. 6).

Як вбачається з корінця поштового повідомлення, 05.03.2013 року ЛКП «Цитадель-Центр» було направлено лист - вимога ОСОБА_2 у триденний термін привести нежитлові приміщення в будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану після самовільного проведення перепланування, у випадку не виконання вимоги пакет документів скеровується до міжвідомчої комісії Галицької районної адміністрації (а.с. 7).

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації № 93 «Про приведення нежитлових приміщень кафе та тераси першого поверху на АДРЕСА_1 до попереднього стану» від 14.03.2013 року, затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол № 10 від 05.03.2013 року) та зобов'язано ОСОБА_2 - співвласника нежитлового приміщення загальною площею 97,8 кв.м. на АДРЕСА_1 та ОСОБА_5 - директора ТзОВ «Люфт Сервіс» за власні кошти привести нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху за вказаною адресою до попереднього стану (а.с. 9).

Актом комісії працівників ЛКП «Цитадель-Центр» від 19.04.2013 року встановлено не виконання розпорядження Галицької районної адміністрації від 14.03.2013р. № 93, а саме: не приведено нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху будинку на АДРЕСА_1 до попереднього стану (а.с. 10).

Як убачається з аналізу норм «Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові», затвердженим рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 року, розгляд питань за фактами здійсненого фізичними та юридичними особами самочинного будівництва об'єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, в якому здійснено самочинне будівництво (а. с. 144-152).

Під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Вищезазначене спростовує висновки суду першої інстанції в тій частині, що Галицькій районній адміністрації не були делеговані повноваження щодо звернення до суду з таким позовом, і така звернулась з позовом в порядку не передбаченому законом.

Судом не дана оцінка тій обставині, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить до спільної власності територіальних громад області та розташований на території Галицького району м.Львова, де проведена його реєстрація та обслуговується ЛКП «Цитадель-Центр» ( а.с. 163-177).

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій» забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі будівництво). Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов'язковим (стаття 7 Закону № 687-ХІV, стаття 31 Закону № 3038-VІ).

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі проектної документації, документа, що засвідчує право власності чи користування (в тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою, угоди про право забудови земельної ділянки, рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об'єкта містобудування, комплексного висновку державної інвестиційної експертизи, документа про призначення відповідальних виконавців робіт.

Будівництво без належного дозволу має місце як при відсутності дозволу на будівництво, так і при відсутності дозволу на виконання будівельних робіт.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що спірні нежитлові приміщення, де самовільно проведені перепланування, реконструкція, будівництво: знято перегородки, чим ліквідовано приміщення 13а (площею 8,6 кв.м.), об'єднано з приміщенням 13 (площею 59,1 кв.м.), приміщення кухні розділено легкою перегородкою, вмонтовано двері, самовільно влаштовано вбиральню, при вході в приміщення 1-31,8 кв.м. самовільно добудована тераса (а.с.6), у встановленому законом порядку введені в експлуатацію. Перепланування, реконструкцію, будівництво зазначених приміщень здійснено за відсутності згоди власника будинку АДРЕСА_1 - Львівської обласної ради на реконструкцію (прибудову, перебудову) та дозволу на будівництво, належно затвердженого проекту на будівництво, реконструкцію приміщеннь, дозволу на виконання будівельних робіт, обов'язковість отримання яких передбачено ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій».

Таким чином колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в позові, оскільки самочинно реконструйовані( прибудовані , перебудовані) нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху на АДРЕСА_1 проведені без отримання відповідних дозволів, без належно затвердженого проекту та не прийняті в експлуатацію.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про задоволення позову та стягненням порівну з ОСОБА_2, ОСОБА_5 судових витрат в користь позивача - 114,70 грн. судового збору за подання позовної заяви, 121,80 грн. витрат за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з участю третіх осіб: Львівське комунальне підприємство «Цитадель-Центр», Львівська міська рада, Управління охорони історичного середовища, Комунальний заклад культури Львівської обласної ради культурно - мистецький центр «Львівський палац мистецтв», про приведення нежитлових приміщень до попереднього стану - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_5 за власні кошти привести нежитлові приміщення кафе та тераси першого поверху на АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5 порівну в користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради 114,70

грн. судового збору за подання позовної заяви, 121,80 грн. витрат за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.