Cправа № 127/7647/15-ц
Провадження № 2/127/3104/15
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

05 червня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання: Шарапанівському Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: сектор громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Замостянського РВ УМВС України у Вінницькій області, до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: сектор громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Замостянського РВ УМВС України у Вінницькій області, звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом.

В позовній заяві зазначено, що позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на основі свідоцтва на право власності на житло від 27.04.2000 року. Співвласником даної квартири згідно даного свідоцтва, тобто з 2000 року, був і відповідач ОСОБА_3. 24 травня 2014 року відповідач ОСОБА_3 згідно договору дарування частки квартири від 24.05.2013 року відповідач подарував свою частку квартири ОСОБА_1. Таким чином з 24.05.2013 року в квартирі АДРЕСА_1 є два співвласники ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Але ОСОБА_3 позбавившись власності не виписався з квартири і залишається в ній бути зареєстрованим. Хоча фактично не проживає в даній квартирі з 2000 року, про що свідчить акт № 234 від 12.03.2015 року, тобто на протязі 15-ти років. Де знаходиться відповідач сторонам не відомо.

У зв'язку з реєстрацією відповідача у квартирі позивачів, останні змушені нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, що наносить позивачам збитки. Таким чином відповідач понад 6 місяців не проживає АДРЕСА_1, але залишається бути зареєстрованим за даною адресою. Отже, реєстрація відповідача у квартирі АДРЕСА_1 порушує права позивачів як власників житла. Виходячи з вищевикладеного позивачі просять усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Та просить судові витрати залишити за позивачами.

До судового засідання позивачі не з'явилися та подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Третя особа: сектор громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Замостянського РВ УМВС України у Вінницькій області області до судового засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням не заперечує.

Відповідач до судового засідання не з'явився, хоча про дату час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивачі не заперечували проти такого порядку вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України уразі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, з свідоцтва про право власності на житло від 27.04.2000 року (а.с. 8), вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної власності громадянам ОСОБА_1 1/3 частки, ОСОБА_2 1/3 частки, ОСОБА_3 1/3 частки. 24.05.2013 року Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою посвідчено договір дарування 1/3 частки квартири належної ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 12).

Відповідно до акту №234 від 12.03.2015 року комісія в присутності жителя квартири 42 ОСОБА_1 та сусідів із квартири АДРЕСА_6, ОСОБА_4, квартири АДРЕСА_7, ОСОБА_5, встановила те що ОСОБА_3, 1986 р.н. дійсо не проживає за даною адресою з вересня 2000 року (а.с. 9).

Згідно з особистим рахунком НОМЕР_1 виданим ЖЕК ПП «Бокуд», у квартирі АДРЕСА_1, відомості про проживаючих: ОСОБА_1 є власником, дата прибутку - 03.11.1993 року, ОСОБА_3- син, дата прибутку - 18.09.2013 року, ОСОБА_2, колишній чоловік, співвласник. (а.с.10).

У відповідності до довідки з місця проживання про склад сім'ї №617 від 01.04.2015 року у АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1 зареєстрована з 03.11.1993 року, ОСОБА_3 зареєстрований 18.09.2013 року.(а.с.11).

Відповідно до договору дарування частки квартири, 24.06.2013 року ОСОБА_3 передав у власність безоплатно (подарував) ОСОБА_1 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником вищевказаної квартири в 1/3 частці є ОСОБА_1 (а.с. 13).

Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником вищевказаної квартири в 1/3 частці є ОСОБА_2. (а.с. 14).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, понад один рік, а саме з 2000 року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71, 72, 150, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 15, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: сектор громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Замостянського РВ УМВС України у Вінницькій області, до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом - задовольнити .

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.О. Жмудь