АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції м. Києва Шевченко О.Д. про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України було відмовлено.

05 травня 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, грубе порушення норм процесуального права просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції м. Києва Шевченко О.Д. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказує на те, що висновки суду першої інстанції про не доведення факту ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань, не відповідають обставинам справи, оскільки в матеріалах виконавчого провадження містяться докази, які свідчать про умисне ухилення останнім від виконання рішення суду, а відтак доводи державного виконавця про доцільність тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України є обґрунтованими. Крім того, на думку апелянта, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд не надав належної правової оцінки доказам ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення суду і обов'язків, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження» та не навів доводів, за якими він їх відкидає, чим порушив вимоги ст.ст.212, 213 ЦПК України, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного судового рішення.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Інші учасники судового процесу та їх представники у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили. Судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб які не з'явились на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Справа № 2605/6509/12 25044
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8126/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Камбулов Д.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконанні у ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві перебуває виконавчий лист №2/2605/2998/12, виданий 11.12.2012 р. Оболонським районним судом м. Києва на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 788 359,95 грн., виконавчий лист №2/756/3483/14, виданий 29.09.2014 року Оболонським районним судом м. Києва на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 767 750,00 грн., та виконавчий лист №2/756/3483/14, виданий 29.09.2014 року Оболонським районним судом м. Києва на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 судових витрат у розмірі 3654,00 грн. Виконавчі провадження було відкрито та приєднано до зведеного виконавчого провадження № 45939919.

Колегія суддів встановила, що в порядку виконання судових рішень постановою державного виконавця від 02 січня 2013 року накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_3 на праві власності та заборонено здійснювати відчуження майна боржнику в межах суми боргу (том 3 а.с. 34).

Також Постановою державного виконавця від 20 березня 2015 року було накладено арешт на кошти у межах 1 559 763,95 грн., що належать боржнику та містяться на усіх його відкритих рахунках у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «Укрексімбанк», АБ «УКРГАЗБАНК» (том 3 а.с.16-17).

Державною виконавчою службою встановлений у власності боржника автомобіля Toyota Land Cruiser 2006 р. випуску, державний номер НОМЕР_1 (т. 3а.с.20) і нерухоме майно - комплекс будівель у Кіровоградської області, загальною площею 911.6 кв.м. які розташовані на земельній ділянці площею 10 441 кв.м. (т.3 а.с. 21).

Встановлені та проведена грошова оцінка земельних ділянок які розташовані у Києво-Святошинському районі Київської області. ( т.3 а.с. 28)

Державний виконавець обґрунтовував своє подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тим, що рішення суду ОСОБА_3 не виконується, він ухиляється від виконання рішення суду та приховує майно, яке належить йому на праві власності, на виклики державного виконавця боржник не з'являється, за період з 28.12.2012 року по 10.04.2015 року боржником не було вчинено жодних дій, спрямованих на виконання, або часткове виконання виконавчих документів. Копії постанов про приєднання виконавчого провадження направлено сторонам для відома.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення не доведеністю державним виконавцем належними доказами того, що ОСОБА_3 не виконував обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Ст. 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Висновки суду першої інстанції про не доведеність факту ухилення боржника від виконання зобов'язань не спростовують доводи апелянта про те, що 28.12.2012, 13.10.2014 та 13.10.2014 були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень, а 25.12.2014 винесені постанови про приєднання вказаних виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження № 45939919 та копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження для відома, оскільки будь-яких доказів їх направлення і вручення адресату додані до подання документи не містять.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання державного виконавця на неявку боржника до державного виконавця як на підставу задоволення подання, оскільки на підставі п. 11 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у разі неявки боржника без поважних причин державний виконавець має право виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ, що було зазначено в поданні, проте не підтверджується доданими до нього матеріалами.

Доказів направлення та отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження та надання строку для їх добровільного виконання суду не надано.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, ч. 2 п.1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді