Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
У Х В А Л А

17 листопада 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Гудковій Є.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ПАТ КБПриватБанк до ОСОБА_1 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя, -

ВСТАНОВИВ :

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить передати в управління Банку нерухомість, щодо якої 06 листопада 2014 року по справі № 490/5659/13-ц апеляційним судом Миколаївської області винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлову будівлю, загальною площею 612,50 кв.м., яка розташована за адресою м.Миколаїв вул. Московська, 18, для отримання доходів від використання майна за його цільовим призначенням з метою погашення основного зобов'язання на період до його реалізації або повного виконання умов кредитного договору № 64МФ/2007 від 16.07.2007 року; а також зобов'язати ОСОБА_1 на період до реалізації предмету іпотеки або повного виконання умов зазначеного кредитного договору повністю вивільнити від будь-яких осіб та їх майна ( у т.ч. власних присутності та майна) предмет іпотеки, а саме вказану нежитлову будівлю.

В обгрунтування позову позивач посилається на положення ст. 34 ЗУ Про іпотеку, відповідно до яких після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Представник позивача заявив клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 490/5659/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначену нежитлову будівлю, посилаючись на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 року про скасування рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. На теперішній час справа перебуває в провадженні судді Центрального районного суду м.Миколаєва Мамаєвої О.В., ухвалою суду від 05.10.2015 року по справі призначена судово-економічна експертиза. Просив розглядати зазначене клопотання за його відсутності.

Представник відповідача надав заяву, в якій заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність підстав для зупинення провадження у справі, просив слухати справу у його відсутність.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, п.4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України передбачено обовязок суду зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства. Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен врахувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотиву наявності іншої справи, що ще розглядається, може мати місце лише у разі, коли тільки по тій справі можуть бути вирішені питання, що торкаються підстав вимог по даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Неможливість розгляду справи є оціночним поняттям. Воно повинно ґрунтуватися на можливості ухвалення рішення тільки після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій цивільній, кримінальній адміністративній справі.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Особлива сумлінність є необхідною при розгляді трудових спорів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руотоло проти Італії»).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов'язаний зупинити провадження у цій справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

У зазначеній справі суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо наявності підстав для передачі предмету іпотеки в управління позивачіеві , правовою підставою позову зазначена ст. 34 ЗУ Про іпотеку, яка передбачає таке право іпотекодерджателя після ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте , вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд на , відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України та дотримуючись принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, не встановив передбаченої законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи.

Так, оскільки в позовних вмогах позивача є посилання на рішення суду, яке на той час набуло законної сили і наявність такого рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки є необхідною передбаченою законом підставою взагалі для звернення до суду з такими позовними вимогами , то його скасування і направлення позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки на новий судовий розгляд не тягне за сосбою безумовну підставу для зупиненя провадження у цій справі, в якій суд повинен самостійно вирішити питання про відповідність або невідповідність змісту заявлених позовних вимог діючоим актам цивільного законодавства. При цьому суд повинен дослідити наявні у справі докази, з'ясувати обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених цими доказами.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 201 ЦПК України , суд , -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача ПАТ КБ ПриватБанк про зупинення провадження у справі.

Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Гуденко О.А.