Категорія: 44 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Подолюка В.А.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідачів ОСОБА_6,

прокурора Бородчук О.В.,

представника третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні здійснення права власності шляхом виселення за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні здійснення права власності шляхом виселення, який обґрунтований тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1. У вказаному будинку вона не проживає, однак неодноразово здавала його в оренду. На сьогоднішній день у даному будинку зареєстрований її син ОСОБА_7

17 липня 2014 року до її будинку самовільно, без її дозволу вселились ОСОБА_4 з сім'єю. При зустрічі з відповідачами вона пояснила, що надасть згоду на вселення лише після офіційного укладення договору оренди житлового приміщення. Проте, не зважаючи на її вимоги, ОСОБА_4 разом із сім'єю самовільно заселились до її будинку та проживають там по даний час.

Згідно довідки, виданої виконкомом Торчинської селищної ради від 11.11.2014 року №2003 будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 18 від 10.03.1981 року.

Разом з тим, у вказаній довідці зазначається, що в будинку проживає без реєстрації сім'я, яка складається з таких осіб: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, її доньки ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_3, та співмешканець - ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_4. Окрім цього, вказано, що ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_10 зареєстровані в АДРЕСА_2, а ОСОБА_11 - в м. Ківерці, Волинської області. У серпні 1996 року їй було призначено довічно статус інваліда по II групі загальних захворювань. Вказана обставина підтверджується довідкою Торчинської районної лікарні № 225 від 12.11.2014 року та копіями посвідчень, які додаються до позовної заяви.

Просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, а саме: житловим будинком з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_4, її неповнолітніх доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_12.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа служба у справах дітей Луцької районної адміністрації про усунення перешкод в користуванні здійснення права власності шляхом виселення відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення суду скасувати у зв'язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3, прокурор Бородчук О.В. апеляційну скаргу підтримали, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_13, представник третьої особи ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечили.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що між сторонами по справі виникли правовідносини в сфері найму (оренди) житла терміном на 1 рік. При цьому відповідачі належним чином виконали свої обов'язки наймача житлового приміщення щодо здійснення оплати за користування житловим приміщенням та внесення плати за комунальні послуги. А також те, що позивач не зверталась до відповідачів з попередженням про розірвання договору найму (оренди) житла та необхідністю звільнення спірного житлового приміщення у строк, встановлений ч. 3 ст. 825 ЦК України. Таким чином, правовідносини в сфері найму (оренди) житлового приміщення, що склалися між сторонами, не можуть вважатися припиненими, а тому прийшов до висновку, що передбачені законом підстави для виселення останніх відсутні.

Проте такі висновки суду не відповідають обставинам справи та не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 який був придбаний на підставі договору купівлі-продажу будинку від 10 березня 1981 року (а.с.5-13).

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до довідки №2003 від 11.11.2014 р. (а.с. 15) в будинку, належному позивачу ОСОБА_2, зареєстрований, але не проживає син позивача ОСОБА_7, 1966 року народження. У даному будинку проживають без реєстрації відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх неповнолітні діти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3. Місце реєстрації ОСОБА_5 - м. Ківерці, усі інші особи зареєстровані в АДРЕСА_2.

Також з матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_2 08.12.2014р. та 24.07.2014 р. зверталася в чергову частину Луцького РВ УМВС України у Волинській області з приводу вселення з її слів без її дозволу у належний їй жилий будинок в АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_4, у відповідь на її звернення було складено висновок ДІМ Луцького РВ УМВС у Волинській області від 25.07.2014р., 23.08.2014р., 28.08.2014 року про те, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини з приводу правових підстав проживання сім'ї ОСОБА_4 у спірному будинку (а.с. 30-33).

На підставі даних документів суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 та члени її сім'ї вселилися в житловий будинок по АДРЕСА_1 з дозволу позивача ОСОБА_2 строком на один рік, а ОСОБА_4 зобов'язалася в якості оплати за проживання провести у ньому ремонт та сплатити за комунальні послуги, що остання і здійснила. При цьому суд покликався також і на інші письмові матеріали.

Разом з тим дані факти підтверджуються лише поясненнями відповідачів, а квитанції про сплату комунальних послуг не можуть бути належними доказами того, що оплату здійснювала відповідач ОСОБА_4, оскільки квитанції виписані на ім'я ОСОБА_2, а квитанція на ім'я ОСОБА_4 не містить інформації щодо сплати комунальних послуг.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення мешканців с. Торчин щодо відносин, які склалися між сторонами, однак суд не може брати до уваги дані пояснення як належні докази у справі.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 158 ЖК України договір найму жилого приміщення укладається між власниками будинку і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Вимога стосовно письмової форми договору найму житла міститься також у ст. 811 ЦК України.

З матеріалів справи встановлено, що договір найму жилого приміщення між сторонами не укладався, а тому висновок суду про наявність між сторонами зобов'язань, що випливають з договору найму жилого приміщення не відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Таким чином покликання суду на ст. ст. 825, 826 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникають саме із договору найму є неправильним.

Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 проживають у будинку, належному позивачу ОСОБА_2, без будь-яких правових підстав, чим порушують її права як власника даного будинку, а тому зазначені особи підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

Покликання представника відповідача ОСОБА_13 на відсутність у позивача ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на даний будинок є безпідставним, оскільки позивач володіє спірним будинком на підставі договору купівлі-продажу від 10 березня 1981 року, зареєстрованим виконкомом Торчинської селищної ради і зареєстрованого за №18, а з будинкової книги та технічного паспорта об»єкта нерухомості убачається, що право власності зареєстроване у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації (а.с. 6-13).

Таким чином, дане рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Оскільки позивач як інвалід 2-ї групи звільнена від сплати судового збору, відповідачів в користь держави у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід стягнути за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 121 грн. 80 коп., а всього 365 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні здійснення права власності шляхом виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_12 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стянути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в дохід держави 365 (триста шістдесят п'ять) гривень 40 копійок судового збору, з кожного по 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: