Справа № 464/355/14-ц
пр.№ 2/464/195/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2015 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Борачка М.В.,

за участю секретаря Гаврилишин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, третя особа Львівське комунальне підприємство «Житловик-С» про визнання права користування приміщеннями та за зустрічним позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи Львівська міська рада, Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство «Житловик-С», ПАТ НВК «Полярон» про виселення,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши вимоги якого, просить визнати за ним право на користування жилим приміщенням - кімнатами НОМЕР_1, НОМЕР_2 по АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 1974 року зареєстрований та проживає у вказаному будинку. Вселений у нього на момент коли будинок АДРЕСА_1 мав статус гуртожитку та належав ВО «Полярон». Крім того, у спірних кімнатах разом із ним проживає його дружина, яка також працювала на ВО «Полярон». Рішенням виконкому Львівської міської ради №139 від 09.03.2007р. даному будинку надано статус житлового та прийнято у власність територіальної громади м.Львова. Рішенням виконкому Львівської міської ради №636 від 27.06.2008р. внесено зміни до п.4 зазначеного рішення та зобов'язано Сихівську районну адміністрацію укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1. Незважаючи на його неодноразові звернення та на те, що факт його проживання із дружиною у спірних кімнатах підтверджується його реєстрацією та відповідними актами відповідач заявив вимогу про звільнення спірних кімнат, не визнаючи його права на користування ними, порушуючи в такий спосіб його житлові права.

Сихівська районна адміністрація звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просить виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3 з кімнат НОМЕР_3, НОМЕР_1, НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 без надання іншого житла. В обґрунтування зустрічного позову покликається на те, що вказані кімнати відповідачами зайняті самоправно, без ордеру на вселення, відтак, останні проживають у вказаних жилих приміщеннях безпідставно. Крім того, згідно ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 13.07.2007р., визнано мирову угоду укладену відповідачем ОСОБА_1 та ТзОВ «Олімпік ЛТД», згідно якої відповідач отримав квартиру по АДРЕСА_2.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримав, зустрічний не визнав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Додатково пояснив, що на момент видачі ордеру будинок по АДРЕСА_1 мав статус гуртожитку, а відтак конкретної кімнати у ордері не вказували. Крім того, зазначив, що позивач разом з дружиною ОСОБА_3 проживають в кімнатах НОМЕР_1 та НОМЕР_2 зазначеного гуртожитку та вчасно сплачують комунальні послуги. Просить первісний позов задоволити, а у задоволенні зустрічного відмовити.

Представники відповідачів Сихівської районної адміністрації та Львівської міської ради в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний підтримали, дали пояснення аналогічні змісту зустрічного позову. Просять відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний задоволити.

Представник Львівського комунального підприємства «Житловик-С»в судовому засіданні первісний позов заперечив, зустрічний підтримав, та додатково пояснив, що комісією ЛКП „Житловик - С" було складено акт про те, що кімната НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 є вільна та ніким не зайнята. При обстеженні даної кімнати були виявлено, що на дверях кімнати відсутній замок, а в середині відсутні особисті речі відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Представник Львівської міської ради (третьої особи за зустрічним позовом) в судовому засіданні первісний позов заперечив, зустрічний підтримав.

Представники Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, ПАТ НВК «Полярон» в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у первісному позові слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1974 р. по 2009 р. працював на ВО „Полярон", звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників (т.1 а.с.128). Згідно наданого суду корінця ордера №86 від 02.02.1998р., позивачу видавався ордер на вселення до гуртожитку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.192), з 06.07.1998р. позивач зареєстрований та постійно проживає по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6, 28), крім того, факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у кімнатах НОМЕР_1, НОМЕР_2 стверджується також і актами про фактичне проживання, складеним комісією ЛКП „Новий Львів" ( т. 1 а.с.30, 61, 132) та актом про фактичне проживання, складеним комісією ЛКП „Житловик - С" ( т. 2 а.с.162). Вселений позивач був у вказаний гуртожиток як працівник ВО «Полярон», якому на той час належав гуртожиток.

На підставі рішення виконкому Львівської міської ради №139 від 09 березня 2007 року гуртожитку по АДРЕСА_1 надано статус житлового будинку.

Ухвалою Львівської міської ради від 29 березня 2007 року №721 вказаний будинок прийнятий у власність територіальної громади м. Львова.

Рішенням виконкому Львівської міської ради №636 від 27 червня 2008 року внесено зміни до п. 4 вказаного рішення та зобов'язано Сихівську районну адміністрацію укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані і проживають у будинку по АДРЕСА_1

Порядок надання жилої площі в гуртожитку підприємства, правила користування гуртожитками та їх утримання регулюються Примірним положенням про гуртожиток, яке затверджене Радою Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208.

Зі змісту ст. ст. 127, 128, 129 Житлового кодексу Української РСР, п.п. 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР 03 червня 1986 року за №208, випливає, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року №2 роз'яснив, що вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам крім інших питань слід з'ясовувати і питання щодо видачі відповідно до положення про гуртожиток ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Як вбачається з матеріалів справи (т.1 а.с.192), позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 видано ордер на житлову площу в гуртожитку по АДРЕСА_1, однак у зазначеному ордері не вказано на яку саме кімнату він виданий.

Згідно ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем, на ім'я якого видано ордер.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 передбачено, що користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди).

Судом встановлено, що договір найму на спірні кімнати у ОСОБА_1 відсутній.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мають правових підстав для проживання в кімнатах НОМЕР_1, НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, а тому в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідачам за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надсилались попередження про необхідність звільнення самовільно зайнятих кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2 в гуртожитку по АДРЕСА_1, які залишені відповідачами без належного реагування.

Згідно ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення, що передбачено ст. 116 ЖК Української РСР.

Відповідно до рішення Виконкому комітету Львівської міської ради №490 від 29.04.2011р. «Про завершення впорядкування проживання мешканців у будинку АДРЕСА_1», яким передбачено утворення двох містобудівних одиниць (житловий будинок і гуртожиток) у будинку АДРЕСА_1. Згідно даного рішення соціальний гуртожиток заплановано розмістити в лівому крилі, де і розташовані кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2, тому не передбачено закріплення їх за громадянами, всі особи, які самоправно там проживають, на підставі ст.116 ЖК Української РСР підлягають виселенню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 займають спірні кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 самоправно, відтак, підлягають виселенню із них, а тому зустрічний позов в цій частині вимог слід задоволити.

Вимоги зустрічного позову про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із кімнати НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 не підлягають до задоволення з огляду на те, що згідно довідки №320 від 27.06.2012 р. (т.1 а.с. 133) вказану кімнату самовільно займав ОСОБА_4, а станом на 06.08.2012р. така вільна та опечатана. Акти про фактичне проживання у вказаній кімнаті ОСОБА_1 та ОСОБА_3 складені станом на березень та квітень 2012 р., тобто, до складення акту про те, що вказана кімната вільна, відтак, не свідчать про проживання у вказаній кімнаті на даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Крім того, комісією ЛКП „Житловик - С" 21.05.2015р. складено акт (т.2 а.с.163) що вказана кімната вільна та ніким не зайнята, з пояснень представника ЛКП «Житловик-С» вбачається, щов кімнаті НОМЕР_3 відсутні особисті речі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а тому зважаючи на відсутність достатніх та достовірних даних про зайняття жилого приміщення НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 відповідачами у задоволенні вимог про їх виселення із вказаного приміщення слід відмовити.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 35,77грн. судового збору з кожного, сплачених позивачем при подачі позову до суду та документально підтверджених.

На підставі ст.ст.9, 58, 64, 116, 129 Житлового кодексу та керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 21-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, третя особа Львівське комунальне підприємство «Житловик-С» про визнання права користування приміщеннями - відмовити.

Зустрічний позов Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи Львівська міська рада, Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство «Житловик-С», ПАТ НВК «Полярон» - задоволити частково.

Виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з кімнат НОМЕР_1, НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1

В решті вимог зустрічного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради по 35,77 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий Борачок М.В.