Провадження 2-п/127/235/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Представник відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 14.09.2015 р. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Заява мотивована тим, що, по-перше, Відповідач не був належним чином повідомлений про судове засідання та не отримав навіть матеріалів позову, оскільки останній час в період з 20.08.2012 по 31.08.2015 року працював головним юрисконсультом в адвокатському бюро ОСОБА_3В. в м. Києві та з 01.09.2015 року по теперішній час в УДП Укрпошта, що повністю виключає можливість належного повідомлення останнього про судове засідання та про справу в цілому.

По-друге, частиною 1 ст.232 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто необхідно обгрунтувати 2 умови:

поважність неявки в судове засідання;

докази, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Щодо поважності неявки вважає за необхідне повідомити те, що Відповідачу не було відомо про існування цієї справи в цілому, а не тільки про дату судового розгляду, коли було прийнято заочне рішення, оскільки ОСОБА_2 згідно з копією трудової книжки з 20.08.12 р. по 31.08.15 р. працював в м. Києві, і не міг та не знав про існування такої справи в цілому.

Щодо доказів, які мають істотне значення також вважаю за необхідне повідомити наступне.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто застосувати ч.2 ст.405 ЦК України можливо лише у випадку відсутності поважних причин не проживання чи перебування у даній квартирі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідач користуючись правом, яке йому гарантовано Конституцією України влаштувався на роботу в м. Києві, де і працював починаючи з 20.08.2012 по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки та наказу про прийняття на роботу.

Враховуючи те, що Відповідач останній рік працював в м.Києві, а відтак і мав поважні пррічини не проживати у даній квартирі, оскільки його відсутність прямо пов'язана із виконання роботи в іншому населеному пункті.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Таким чином житло за Відповідачем повинно зберігатись протягом усього часу виконання ним роботи в іншому місті м. Києві.

По-третє, Позивачем до суду було подано неправдиві документи, зокрема інформацію про те, що Відповідач був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 28.10.2008 року (довідка з місця проживання), однак згідно із паспортом ОСОБА_2 був зареєстрований в цій квартирі 05 квітня 2006 року, що на 2 роки раніше, ніж Позивач із своєю дружиною.

Більш того слід звернути увагу, що ОСОБА_1 є незаконним власником цієї квартири, тому що свідоцтво про право власності на житло отримане відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Однак квартира була приватизована без згоди ОСОБА_2 та у його відсутність, що суперечить чинному законодавству.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав заяву про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечив проти перегляду заочного рішення суду, вважає, що підстави, визначені ст. 232 ЦПК України для перегляду заочного рішення суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, додані до заяви про перегляд заочного рішення, суд дійшов до висновку про задоволення заяви з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст.232 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд вважає поважними причини неявки відповідача в судове засідання, тому що на час вирішення справи він працював в м. Києві.

Докази про те, що ОСОБА_2 працює в м. Києві з серпня 2012 р., на переконання суду мають істотне значення для правильного вирішення справи, адже положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто положення ч.2 ст.405 ЦК України підлягає застосуванню лише у випадку відсутності поважних причин не проживання в цій квартирі.

В цій справі позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод зі сторони ОСОБА_2 у користуванні власністю квартирою №8 по вул. Складській, буд. 20 в м. Вінниці.

Але суду з пояснень представників сторін стало відомо, що нині в провадженні Вінницького міського суду Вінницької перебуває справа за позовом ОСОБА_2 про оспорювання приватизації сімєю ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1.

За таких обставин суд дійшов до переконання про скасування заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2015 року у справі №127/11670/15-ц.

На підставі викладеного, керуючись 228-232 ЦПК України,-

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_2 задовольнити. Скасувати заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2015 року у справі №127/11670/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Справу призначити до розгляду в загальному порядку. Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя