Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/734/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

03.06.2015смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючої судді - Кривенко О.В.,

при секретарі - Маташнюк О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

представника відповідача Кудрявцева М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доманівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Шляховий» про визнання незаконним звільнення в 1996році, наказу про звільнення, запису про звільнення в трудовій книжці, про перерахунок та виплату заробітної плати та відпускних, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у викладенні повного тексту рішення, що потребує значного часу в обґрунтування доводів сторін, оголосити вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення виготовити протягом п'яти днів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1, 05.04.1996 року на підставі п.5 ст. 40 КЗпП України,

Визнати частково незаконним наказ № 9-к від 05.04.1996 року в частині звільнення за п.5 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1.

Зобов"язати відповідача внести зміни в трудову книжку позивача щодо формулювання підстав та дати звільнення, вказавши « Звільнити ОСОБА_1 з 31 грудня 1997 року за ст. 40 п.1 КЗпП України»

Визнати незаконним запис № 7 від 14.05.1996 року в трудовій книжці ОСОБА_1

Стягнути з ВАТ «Шляховий» на користь ОСОБА_1 - 3702.51 грн. не нарахованої та невиплаченої заробітної плати

Стягнути з ВАТ «Шляховий» на користь ОСОБА_1 - 500 грн моральної шкоди

Стягнути з ВАТ «Шляховий» на користь ОСОБА_1- 966.40 грн витрат пов»язаних з розглядом судової справи

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Доманівський районний суд в порядку передбаченому ст.. 294 ЦПК України.

Суддя:

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.06.2015

Доманівський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючої судді - Кривенко О.В.,

при секретарі - Маташнюк О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

представника відповідача Кудрявцева М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доманівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Шляховий» про визнання незаконним звільнення в 1996році, наказу про звільнення, запису про звільнення в трудовій книжці, про перерахунок та виплату заробітної плати та відпускних, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Шляховий» в якому просив поновити строки звернення до суду, визнати незаконним звільнення в 1996році, наказу про звільнення, запису про звільнення в трудовій книжці, про перерахунок та виплату заробітної плати та відпускних, стягнути моральну шкоду.

Позивач в уточненому позові посилався на те, що з 14.04.1971 року працював в совхозі «Шляховий»трактористом-машиністом та інших посадах до 31 грудня 1997 року, але в 1998 році дізнався, що наказом від 05.04.1996 року його було звільнено на підставі п.5 ст. 40КЗпП за неявку на роботу понад 4 місяців без погодження з Доманівським районним комітету профсоюзів працівників АПК. Йому не було запропоновано перевестися на іншу посаду, він не хворів понад 4 місяці, весь час виконував роботу в совхозі. Трудову книжку він отримав в 2008 році, з наказом про звільнення не ознайомлювався. Також вказував, що його звільнення в порушення ст.43 КЗпП України проведено без попередньої згоди профспілкової організації, отриманої у передбаченому законом порядку, на збори профкому його не запрошували. Заробітну плату за 1995 та 1996, 1997рік він не отримав, тому просить стягнути з відповідача ненараховану та невиплачену йому заробітну плату, відпускні та моральну шкоду. Вважає звільнення з роботи незаконним та таким, що проведене з порушенням трудового законодавства, оскільки відповідачем при його звільненні не було враховано, що з 14.05.1996 року по 31.12.1997 року він працював в совхозі «Шляховий» пічником та на зернотокі ДКУ.

Просить поновити строк звернення до суду з позовом, який порушено з поважних причин - трудову книжку отримав в 1998 році, але три роки був незрячим, є інвалідом по зору, потім звертався до правоохоронних органів з заявами про порушення кримінальних проваджень за ч.1 ст.366, ч.1 ст. 175 ч.1 ст. 364 КК України.

Також просить визнати незаконним його звільнення 05.04.1996 року на підставі п.5 ст. 40 КЗпП України, визнати незаконним колективний наказ № 9-к від 05.04.1996 року в частині його звільнення за п.5 ст. КЗпП України за неявку на роботу понад 4 місяці, зобов»язати скасувати наказ та винести новий, визнати незаконним запис № 7 від 14.05.1996 року в трудовій книжці, про що внести відповідний запис в трудову книжку щодо звільнення з підстав скорочення штатів, реорганізація і т.д. з 31 грудня 1997 року. Також стягнути не нараховану та не видану заробітну плату за 29 місяців та грошову компенсацію за відпустку в розмірі 108780 грн, стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

В судовому засідання позивач уточнений позов підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд уточнений позов задовольнити. Вказував, що наказ про звільнення позивача виданий з порушенням трудового законодавства за відсутністю для цього підстав, передбачених п.5 ст.40 КЗпП України та з порушенням ст.43 КЗпП України, оскільки перед звільненням позивач не був безперервно відсутній на роботі в зв'язку з хворобою понад 4 місяці, продовжував працювати до 31 грудня 1997року. Просив позов задовольни, а також стягнути судові витрати, пов»язані з розглядом справи.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що позивач звільнений з роботи за п.5 ст.40 КЗпП України в зв'язку з відсутністю на робочому місці понад 4 місяці, на що була надана згода профкому. Заперечуючи порушення трудового законодавства при звільненні позивача, просив відмовити у задоволенні позову. Також зазначив, що позов подано з порушенням строків позовної давності та просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності.

Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Слід поновити пропущений ОСОБА_1 з поважних причин строк звернення до суду за вирішенням трудового спору на підставі ст. 234 КЗпП України, оскільки він дізнався про його звільнення вже після пропуску строку на звернення до суду, трудова книжка була видана в 1998 році, позивач є інвалідом по зору.

З матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 1981 року ОСОБА_1 призначено на посаду тракториста-машиніста в радгосп «Шляховий», згідно Наказу № 42-к від 29.04.1971р. 01.07.1980 року ОСОБА_1 переведено робочим відділення № 1, згідно наказу № 59-к від 15.07.1980 року, 16.09.1981року переведено слюсарем на молочний блок, згідно наказу № 53-к від 23.09.1981року. Наказом № 9-к від 05.04.1996 року ОСОБА_1 звільнено за п. 5 ст.40 КЗпП України за невихід на роботу понад 4 місяці.

Відповідно до ст.40 п.5 КзпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку нез'явлення на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні.

Системний аналіз даних норм права дає підстави для висновку, що підставою звільнення може бути тільки безперервна непрацездатність більше чотирьох місяців.

Згідно вимог ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.5 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст.43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної організації (профспілкового представника) допускається, якщо первинної профспілкової організації на підприємстві немає.

Керівник приймає рішення про звільнення на підставі запису у табелі обліку робочого часу, листків непрацездатності та службової записки начальника відділу. Звільнити працівника за зазначеною підставою можливо вже на наступний день після чотирьохмісячного строку. Відсутність на робочому місці протягом чотирьох місяців обов'язково повинна бути підтверджена наявністю листків непрацездатності, у разі їх відсутності підставою звільнення буде п.4 ст.40 КЗпП за прогул.

Звільнення працівника у зв'язку з нез'явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності - право начальника, а не обов'язок.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що працював пекарем в радгоспі «Шляховий», ОСОБА_1 працював в ДКУ на зернотоку радгоспу восени 1997року, заробітну плату отримували в натуральній оплаті. Не було випадків невиходу ОСОБА_1 на роботу в ДКУ, тим паче понад 6 місяців, оскільки ДКУ працювало безперервно. Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що працював в радгоспі «Шляховий» по 1996рік, ОСОБА_1 працював в ДКУ а потім пічником в бані радгоспу «Шляховий» до кінця 1996 року. Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що працював у радгоспі «Шляховий» з 1966 року по 1993рік. Бачив, що ОСОБА_1 працював в ДКУ радгоспу, а потім пічником в бані приблизно в 1995, 1996 роках. Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що 31.12.1996 року звільнився з радгоспу «Шляховий», але вже після його звільнення ОСОБА_1 працював пічником в бані, бачив особисто, так як щонеділі приходив до бані. Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що працювала агрономом радгоспу «Шляховий», ОСОБА_1 працював в ДКУ радгоспу в 1996 році та в бані пічником з початку 1996 року по 1997 рік. Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що працював у радгоспі «Шляховий» охоронцем з 11.01.1996 по 01.06.1997рік. Знає, що ОСОБА_1 працював в ДКУ а потім пічником в бані приблизно в 1996 році, за 1997 рік не пам»ятає. Заробітну плату видавали натуроплатою. Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що працював у радгоспі «Шляховий» трактористом. Знає, що ОСОБА_1 з 1996 по 1997 рік працював пічником в бані. Не було випадків невиходу ОСОБА_1 понад 4 місці на роботу. Заробітну плату в 1996, 1997 роках видавали в натуроплаті.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що працював в радгоспі «Шляховий» інженером по ремонту обладнання. ОСОБА_1 в 1996 році працював пічником в бані, потім в 1997 році на току, приходив за запчастинами, точно пом»ятаю, що в березня 1997 року ще працював. Раніше ОСОБА_1 працював в ДКУ, не було випадків невиходу ОСОБА_1 на роботу тривалий час. Заробітну плату в 1996, 1997 році не виплачували.

Докази, які б підтверджували, що позивач не з»являвся на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності в матеріалах справи відсутні та представник відповідача їх не надав в судове засідання.

Тому у відповідача не було підстав для звільнення позивача з роботи на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України.

Окрім того, печатка в трудовій книжкі на записі про звільнення ОСОБА_1 «ВАТ Племзавод «Шляховий», хоча він звільнений з радгоспу «Шляховий»

Звільнення ОСОБА_1 за п.5 ст. 40 КЗпП України: нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, взагалі не має логічного пояснення, оскільки таких обставин не встановлено судом, тому слід визнати незаконним звільнення ОСОБА_1.05.04.1996 року за п. 5 ст. 40 КЗпП із радгоспу «Шляховий» та незаконним наказ № 9к від 05.04.1996року стосовно звільнення ОСОБА_1 з радгоспу «Шляховий» за п.5 ст. 40 КЗпП, змінити формулювання причини звільнення та дати - з 31 грудня 1997 року за ст. 40 п.1 КЗпП України»

Суд вважає можливим стягнути з відповідача не нараховану та невиплачену заробітну плату за період з червня 1995 року по 31 грудня 1997року( 29 місяці).

Для визначення розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача за вказаний вище період та за час вимушеного прогулу позивача - до 31 грудня 1997 року, суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995" року № 100. А відтак суд бере виплати заробітної плати позивача за останні два повні відпрацьовані ним календарні місяці його роботи, що передували звільненню. Згідно довідки, виданої ТДВ «Шляховий» заробітна плата ОСОБА_1 склала за березень 1995 року - 1296000.00 крб, ( за курсом 129.6 грн) за травень 1995 року - 123000.00 крб. ( за курсом 123.00 грн)

Відповідно до Указу Президента України від 25 серпня 1996 року «Про грошову реформу в Україні» українські карбованці підлягали обміну на гривні за курсом 100000 крб. на 1 гривню.

Середньоденний заробіток позивача становить 5.67 грн (з/п за березень 1995 р. - 129.6 грн + з/п за травень 1995 р. - 123.00 грн. ділимо на 44 робочих днів за ці місяці).

А відтак середній заробіток множимо на кількість робочих днів, за які відповідач повинен оплатити позивачев до його звільнення - з червня 1995 року по 31 грудня 1997року що становить 3702.51 (653 дні х середньоденний заробіток 5.67) грн.) А відтак до виплати позивачеві належить 3702.51 грн. не нарахованої та неплаченої заробітної плати.

У сенсі положень частини 1 статті 237-1 КЗпП України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідком порушення законних прав працівника.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Приймаючи до уваги принцип справедливості та усталені критерії щодо розміру компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду, суд вважає, що ВАТ «Шляховий» має виплатити позивачу 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Також підлягають стягненню витрати, пов»язані з розглядом судової справи - 966.40 грн, які підтверджені документально.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1, 05.04.1996 року на підставі п.5 ст. 40 КЗпП України,

Визнати частково незаконним наказ № 9-к від 05.04.1996 року в частині звільнення за п.5 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1.

Зобов"язати відповідача внести зміни в трудову книжку позивача щодо формулювання підстав та дати звільнення, вказавши « Звільнити ОСОБА_1 з 31 грудня 1997 року за ст. 40 п.1 КЗпП України»

Визнати незаконним запис № 7 від 14.05.1996 року в трудовій книжці ОСОБА_1

Стягнути з ВАТ «Шляховий» на користь ОСОБА_1 - 3702.51 грн. не нарахованої та невиплаченої заробітної плати

Стягнути з ВАТ «Шляховий» на користь ОСОБА_1 - 500 грн моральної шкоди

Стягнути з ВАТ «Шляховий» на користь ОСОБА_1- 966.40 грн витрат пов»язаних з розглядом судової справи

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Доманівський районний суд в порядку передбаченому ст.. 294 ЦПК України.

Суддя : О. В. Кривенко