УХВАЛА

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків, інфляційних нарахувань та упущеної вигоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, який в процесі розгляду справ уточнила та просила суд про стягнення з відповідача, за період з 01 вересня 2010 року до моменту належного виконання зобов'язання по договору позики від 14 квітня 2008 року додаткових інфляційних нарахувань у сумі 4753,42 грн; 3% річних у сумі 1878,06 грн.; по договору позики від 12 січня 2009 року додаткових інфляційних нарахувань у сумі 426,36 грн та 3% річних у сумі 132,02 грн; а також упущеної вигоди у сумі 48071,93 грн; збитків від знецінення гривні по договору позики від 14 квітня 2008 року у сумі 25737 грн.

Посилалась на те, що рішеннями судів стягнуто з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за період до 01 вересня 2010 року, тоді як відповідач рішення судів виконала частинами і несвоєчасно. Позивач також зазначала, що позичені відповідачу кошти вона зберігала і могла зберігати на депозитному рахунку у кредитній спілці «Джерело плюс» та могла отримати дохід (22% річних) разом з інфляційними втратами у сумі 48 071,93 грн; що на момент надання позики курс гривні до іноземної валюти складав 4, 84 дол. США і позичені гривні вона могла придбати 8 192 дол. США, тоді як у вересні 2009 року вона могла придбати іноземної валюти за позичені кошти тільки 4, 970 дол. США, різниця складає 3 222 дол. США, що становить 25 737грн, і цю суму вважала збитками від знецінення гривні.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2013 року провадження в справі в частині позовних вимог про стягнення додаткових інфляційних нарахувань, 3 % річних, збитків від знецінення гривні та витрат на юридичну допомогу закрито. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2015 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 % річних в розмірі 1 232 грн 68 коп., інфляційні витрати в розмірі 3 676 грн 53 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в частині вимог про стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних, збитків від знецінення гривні є рішення суду в іншій справі по спору між тими самими сторонами. Відмовляючи у позові про стягнення упущеної вигоди, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14 квітня 2008 року ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 39 700 грн під 3 % в місяць за користування чужими грошовими коштами та зобов'язалась повернути кошти до вересня 2008 року.

Вчасно відповідач кошти не повернула, тому в вересні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення боргу та стягнення моральної шкоди. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 5 листопада 2010року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 14 квітня 2008 року у розмірі 49 668 грн; за договором позики від 12 січня 2009 року у розмірі 4 162,84 грн. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2011 року збільшено розмір заборгованості з 49 668 грн до 69 912,28 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2012 року скасовано рішення суду апеляційної інстанції в частині визначення розміру заборгованості за договором позики від 14 квітня 2008 року.

Між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини, які ґрунтуються на укладених ними договорах позики (оформлених розписками від 14 квітня 2008 року та від 12 січня 2009 року), тому саме вони визначають строки і порядок виконання зобов'язань, і відповідно підстави або можливість відшкодування збитків, внаслідок порушення наявних між ними позикових зобов'язань. Вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у вигляді неотриманих позивачем доходів (упущеної вигоди) у сумі 48 071,93 грн за розірваним депозитним договором з кредитною спілкою «Джерело плюс» від 28 січня 2008 року виходить за межі правовідносин сторін, а тому є необґрунтованою.

Судом визначено інфляційні витрати у сумі 3 676,53 грн. Відшкодування збитків позикодавця від знецінення гривні шляхом перерахунку позики, яка була надана ним в національній валюті, відповідно до курсу іноземної валюти та стягнення різниці внаслідок коливання іноземних валют, законом не передбачено, а тому вимоги позивача про стягнення збитків від знецінення гривні у сумі 25 737 грн є безпідставними.

Відповідно до ст. 625 ЦК України відшкодування втрат кредитора у зв'язку зі знеціненням запозичених і своєчасно неповернутих грошових коштів відповідно до встановленого індексу інфляції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що позивачка просила про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за інший період, аніж той що був предметом спору в розглянутій справі, а саме за період з 1 вересня 2010 року і до моменту належного виконання зобов'язання та рішень судів. Відмовляючи у позові про відшкодування упущеної вигоди і збитків від знецінення гривні, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у вигляді не отриманих доходів за розірваним депозитним договором з Кредитною спілкою «Джерело плюс» виходить за межі правовідносин сторін, та є необґрунтованими.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

На підставі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко