Справа № 752/6221/15-ц
Провадження по справі № 2/752/3465/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Ляліній А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон без згоди батька і надання дозволу для виїзду за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, -

встановив:

09.04.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон без згоди батька і надання дозволу для виїзду за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

В обґрунтування позову зазначила, що має з відповідачем спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Станом на дату звернення до суду сторони разом не проживають. Позивач зазначає, що дитина проживає разом з нею та перебуває на повному її матеріальному утриманні, та остання має можливість, з метою оздоровлення та відпочинку, вивозити дитину за кордон. Водночас, відповідач згоди на виїзд дитини за кордон не надає, жодних вагомих аргументів на пояснення такої позиції не наводить.

Таким чином, для забезпечення можливості виїзду дитини за кордон без згоди батька, ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та просила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною шістнадцятиріччя, а також на виготовлення документів для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди батька.

В подальшому представник позивача подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на весь період до досягнення сином сторін шістнадцятирічного віку, в невизначені дні року.

Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач направив до суду заяву, відповідно до якого вказав, що проти задоволення позову не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що 12.09.1997 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ворошиловського району м. Донецьк було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 від 31.01.2015 року.

Від шлюбу у сторін є спільний син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 від 13.03.2007 року.

Як вбачається з Довідки № від 21.01.2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території, виданої ОСОБА_1, остання в м. Києві проживає за адресою АДРЕСА_1. Разом з особою прибув та проживає за даною адресою син - ОСОБА_3.

Як вбачається з Довідки № від 01.12.2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території, виданої ОСОБА_2, останній в м. Києві проживає за адресою АДРЕСА_2.

Таким чином, встановлено, що малолітній син сторін проживає разом з матір'ю. З позовної заяви вбачається, що дитина перебуває на утриманні позивача, саме позивач займається її вихованням, забезпечує фізичний, духовний та моральних розвиток.

ОСОБА_1 має можливість виїздити з сином за кордон, з метою відпочинку та оздоровлення дитини, в той час як відповідач безпідставно та без зазначення мотивації не надає дозволу на виїзд дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Оскільки з позову вбачається, що виїзд за кордон малолітнього ОСОБА_3 відповідає його інтересам, з метою відпочинку та оздоровлення дитини, та враховуючи, що відповідача надав суду заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 80, 169 ч.4, 213, 215 ЦПК України, ст. 154 Сімейного Кодексу України, с. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України та в"їзду в Україну громадян України", п. 16 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон без згоди батька і надання дозволу для виїзду за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків - задовольнити.

Надати дозвіл матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженці м. Донецьк, і.п.н. НОМЕР_1, або її офіційному представнику, на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, строком дії до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Надати дозвіл матері, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженці м. Донецьк, і.п.н. НОМЕР_1, на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України громадянина України, малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 13.03.2007 року), без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, строком до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, в наступні країни світу:

- до країн Євросоюзу, а саме Австрійська Республіка, Королівство Бельгія, Республіка Болгарія, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, Грецька Республіка, Королівство Данія, Республіка Естонія, Республіка Ірландія, Королівство Іспанія, Італійська Республіка, Республіка Кіпр, Латвійська Республіка, Литовська Республіка, Велике Герцогство Люксембург, Республіка Мальта, Королівство Нідерландів, Федеративна Республіка Німеччина, Республіка Польща, Португальська Республіка, Румунія, Республіка Словаччина, Республіка Словенія, Республіка Угорщина, Фінляндська Республіка, Французька Республіка, Республіка Хорватія, Чеська Республіка, Королівство Швеція);

- до Туреччини, Єгипту, Канади, Сполучених Штатів Америки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.