РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14932/15-ц

пр. № 2/759/6304/15

10 грудня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі суду : суддя Т.О. Величко, при секретарі А.В. Самайда розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в вересні 2015 року до суду із позовом до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, посилаючись на те, що у своєму позові від 14.07.2015 року( позов , у якості доказу суду не наданий) відповідачка вказувала, що він не надає матеріальної допомоги, що відіповідач сама не взмозі утримувати їх сина, а тому звернулася до суду. Вказував, що протягом усього часу він добровільно виконував свій батьківський обов"язок по матеріальному забезпеченню їх сина, про що добре відомо позивачу, яка щомісячно отримувала від позивача кошти, що підтверджено платіжними дорученнями. Також недостовірну інформацію поширювала у ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві та не повідомила про сплату позивачем на користь відповідача добровільно аліменти, що підтверджено квитанціями за період вересень 2006 року по травень 2013 року, у зв"язку із чим згідно довідки державного виконавця заборгованість по аліментам станом на 31.12.2010 року становила 73329,93 грн, станом на 01.02.2012 року 85 912,75 грн. Вказував, що під час розгляду судами позовів ОСОБА_2 до нього починаючи з 2006 року про розірвання шлюбу(рішення суду по справі №2-2792/2006), про стягнення аліментів (справа №2-4206/2006), про припнення права власності,зняття з реєстраціного обліку та виселення (справа 6-40431св11,6-29385св13) відповідачка вказувала недостовірну інформацію щодо його місця перебувіання, місця проживання, перекручувала факти та докази щодо розміру заборгованості по аліментам а тому у порядку ст. 277ЦК України має спростували недостовірну інформацію у спосіб, який був нею поширений.

У судовому засіданні позивач підтвердив суду обставин справи посилаючись на письмові докази подані до матеріалів справи в обгрунтування позовних вимог та просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, заперечень проти позову до суду не подала та не повідомила про підстави звільення від доказування.

Суд заслухавши пояснення позивача, усні заперчення відповідача дослідивши письмові докази подані до суду позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог встановив наступне.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Цивільного законодавства України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.2. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам.3. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.4. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. (Абзац третій частини четвертої статті 277 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3261-IV від 22.12.2005)5. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.6. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.7. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п.п. 17-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.09.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру.Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Як вбачається із матеріалів справи позивач надав до суду рішення судів ( а.с.7-12,14), виконавчий лист , постанови державного виконавця ( а.с.29-30,31-32). Доказів в обгрунтувіання пошереної недостовірної інформації відповідачем у позасудовий спосіб, яка призвела до порушення особистих немайнових прав позивача суду не надано, а також не повідомлено про підстави звільенн від доказування.

А тому на думку суду позов не доведений та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3,10,11,15,57-61,88,210-218,294 ЦПК України, ст. 277 ЦК України,Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.09.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вуд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації- відмовити.

Рішеня суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Кєва протягом десяти днів з часу проголошення, у разі відсутності осіб, які брали участь у справі, з часу отримання копії рішення суду.

Суддя Т.О. Величко