Справа №484/760/15-ц 02.06.2015 02.06.2015 02.06.2015
Провадження №22-ц/784/1273/15
Головуючий першої інстанції: Літвіненко Т.Я.
Категорія: 52 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Шолох З.Л., Серебрякової Т.В.,

при секретарі Шпонарській О.Ю.,

за участю представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області,Степівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Вказувала, що відповідач є її сином. 22 листопада 1997 року між ним та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 червня 2009 року відповідач був засуджений до 5 років і 1 місяця позбавлення волі за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України. Батьки дитини з часу її народження не приймали участь у її вихованні. Як зазначала позивачка, з жовтня 2009 року ОСОБА_6 проживає з нею. Заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2012 року мати дитини - ОСОБА_5 - була позбавлена батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6.

Посилаючись на те, що після звільнення з місць позбавлення волі відповідач доньку не відвідує, не цікавився станом її здоров'я або успіхами у розвитку, не бере участі в утриманні дитини, не працює, зловживає алкогольні напої та негативно характеризується за місцем проживання, а також перебуває на диспансерному обліку з приводу активного туберкульозу, позивачка просила задовольнити її позов.

Відповідач не заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що за станом здоров'я він не працює та не має можливості утримувати свою доньку, не може з нею спілкуватися через свою хворобу, оскільки не бажає її заразити, бажає, щоб його дитина отримувала соціальні виплати від держави.

Прокурор вважав позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2015 року в позові ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 (а.с. 8).

Заочним рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2012 року мати дитини - ОСОБА_5 - була позбавлена батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 (а.с. 9).

Батько дитини - відповідач ОСОБА_4 - з 26 березня 2009 року по 26 квітня 2014 року відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби в зв'язку із засудженням вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 червня 2009 року до позбавлення волі за ч. 2 ст. 307, ст. 71 КК України (а.с. 12).

Малолітня ОСОБА_6 проживає разом із позивачкою - матір'ю ОСОБА_4 у АДРЕСА_1. Відповідач після відбуття строку покарання також проживає в цьому ж селі по АДРЕСА_2 (а.с. 10, 11).

Відповідач знаходиться на «Д» обліку з приводу активного туберкульозу (а.с. 17).

Згідно з п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Пунктом 15 указаної постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Положеннями ч. 3 ст. 10, ст.. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, належних та переконливих доказів стосовно винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем або того, що він є хронічним алкоголіком, суду не надано. Зокрема, у матеріалах справи відсутні відомості про таку поведінку відповідача, яка негативно впливала б на дитину, або свідчили б про те, що наявність батьківських прав у ОСОБА_4 дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлюють застосування до нього такої виключної міри як позбавлення батьківських прав.

Зі звукозапису пояснень відповідача в суді першої інстанції вбачається, що він спілкується з донькою по телефону, а не особисто, щоб не заразити її туберкульозом, не заперечує проти задоволення позову, оскільки бажає щоб його донька мала статус дитини, яка позбавлена батьківського піклування, та отримувала матеріальну допомогу від держави, тому що він за станом здоров'я не може працевлаштуватися та надавати матеріальну допомогу дитині.

У висновку органу опіки та піклування від 23 березня 2015р. про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача також не наведено фактичних даних щодо свідомої винної поведінки ОСОБА_4

За такого районний суд відповідно до положень ч.6 ст.19 СК України дав правильну оцінку вищезазначеному висновку органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, що з часу народження доньки ОСОБА_7 відповідач не мав можливості виконувати свої батьківські обов'язки, оскільки був засуджений до позбавлення волі, а після відбуття строку покарання не виконує їх належним чином внаслідок тяжкого захворювання, а тому на час розгляду справи відсутня виняткова ситуація, яка б дозволила дійти висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав.

За вказаних обставин, районний суд дійшов вірного висновку про недоведеність позивачкою достатніх підстав для застосування до ОСОБА_4 крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, що є способом захисту прав та інтересів дитини, якою є позбавлення батьківськіх прав.

Виходячи з зазначеного, районний суд правильно ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_7.

Такий висновок суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Фактичні обставини встановлені судом повно та обєктивно, їм надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують вищевикладених висновків суду, зроблених відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

Обставини, на які посилається апелянт, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки, оскільки сам лише фактор відсутності спілкування батька з дитиною в конкретній ситуації не може бути розцінений як ухилення відповідача від виховання доньки.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді