Номер провадження: 22-ц/785/3856/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ВАТ Білгород-Дністровський рибокомбінат про видачу належним чином оформленої трудової книжки та стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки,

встановила:

01 вересня 2011 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, який неодноразово уточнював та в якому ставив питання про видачу належним чином оформленої трудової книжки, вказавши в ній час вступу і час звільнення станом на день видачі та стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки у розмірі 246480 грн. (а.с.173).

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 22 липня 2002 року він був прийнятий на посаду юрисконсульта ВАТ Білгород-Дністровський рибокомбінат, що підтверджується наказом №27-К від 26 липня 2002 року.

04 грудня 2003 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням, що підтверджується наказом ВАТ Білгород-Дністровський рибокомбінат №114-к від 03 грудня 2003 року.

Посилаючись на те, що при звільненні з роботи йому не видали належним чином оформлену трудову книжку, просив його вимоги задовольнити.

Справа слухалась судами неодноразово.

Так, заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 жовтня 2012 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено (а.с.27, 39).

Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2013 року, зазначені судові рішення були скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.48-49).

Останнім рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено (а.с. 181-184).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вищевказаного рішення суду та ухвалення нового - про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що рішення було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у звязку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, 22 липня 2002 року позивач ОСОБА_3 був прийнятий на посаду юрисконсульта ВАТ Білгород-Дністровський рибокомбінат, та 04 грудня 2003 року був звільнений із займаної посади за власним бажанням.

Зазначені обставини підтверджуються рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 травня 2005 року, яке набрало чинності 16 травня 2005 року (а.с.2).

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що при звільненні з роботи йому не видали належним чином оформлену трудову книжку, у звязку з чим відповідач порушив вимоги ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України.

Згідно із ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст.233 КЗпП України).

Постановляючи ухвалу від 20 лютого 2013 року про скасування попередніх ухвалених судових рішень, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ посилався саме на вищевказані норми трудового законодавства та вказав на те, що в ході нового розгляду справи суду належить зясувати питання про початок перебігу тримісячного строку для звернення особи до суду з позовом про видачу трудової книжки і стягнення грошової компенсації за затримку видачі трудової книжки.

Крім того, при новому розгляді справи суду першої інстанції рекомендовано врахувати те, що саме на ВАТ Білгород-Дністровський рибокомбінат покладено обовязок видати позивачу належно оформлену трудову книжку та встановити фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, зокрема зясувати, чи була вина відповідача у несвоєчасній видачі трудової книжки ОСОБА_3, де перебувала трудова книжка позивача з дня його звільнення та де вона перебуває по теперішній час.

В ході нового розгляду справи, судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено, що при звільнені з роботи позивачу ОСОБА_3 не було видано належним чином оформлену трудову книжку та не був здійснений повний розрахунок по заробітній платі, в звязку з чим відповідачем було порушено вимоги ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України.

Оскільки даний факт відповідачем не спростований, то колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності вини ВАТ Білгород-Дністровський рибокомбінат у невидачі позивачу ОСОБА_3 належно оформленої трудової книжки при звільненні.

Неодноразові вимоги суду першої інстанції про витребування у відповідача належних доказів у справі, залишилися відповідачем без виконання.

Таким чином, у звязку з відмовою відповідача у наданні доказів, щодо видачі позивачу трудової книжки, у суду першої інстанції не було можливості зясувати, де на час вирішення справи знаходиться трудова книжка позивача.

Відсутня така можливість і у суду апеляційної інстанції, оскільки представник ВАТ Білгород-Дністровський рибокомбінат до суду апеляційної інстанції жодного разу не зявився.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що на час звільнення, позивач був ознайомлений з наказом про своє звільнення та отримав його для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку, та саме з цього часу мав можливість звернутися до суду з позовом про видачу йому належно оформленої трудової книжки.

Зазначені обставини підтверджуються рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 травня 2005 року, яке 16 травня 2005 року набрало чинності (а.с.2).

Так, із вказаного рішення суду слідує, що наказ про своє звільнення позивач ОСОБА_3 отримав під час розгляду справи, як найпізніше в 2005 році.

Отже, колегія суддів вважає, що саме з цього часу почав перебіг тримісячний строк для звернення позивача до суду з позовом про видачу трудової книжки та стягнення грошової компенсації за затримку її видачі, як то передбачено ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Крім того, у відповідності до п.4.1 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Однак, як було зазначено вище, день звільнення позивача ОСОБА_3 встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили 16 травня 2005 року, а тому саме з цього часу має відраховуватись тримісячний строк звернення до суду ОСОБА_3 за захистом своїх прав щодо видачі йому трудової книжки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач з моменту звільнення протягом тримісячного строку до суду з позовом про видачу трудової книжки та стягнення грошової компенсації за затримку її видачі, не звертався, а звернувся до суду лише 31.08.2011 року, тобто більше ніж через шість років.

Тобто, на протязі шести років позивач не цікавився даним питанням, у звязку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх трудових прав.

При цьому, позивач ОСОБА_3 належних доказів на підтвердження того, що він звертався до ВАТ Білгород-Дністровський рибокомбінат про отримання трудової книжки, але йому було відмовлено у її видачі, суду також не надав.

Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_3 пропустив строк на звернення до суду за захистом свого права та не надав належних доказів поважності причин пропуску вказаного строку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в частині видачі трудової книжки, з підстав пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи, що заявлені вимоги позивача ОСОБА_3 в порядку ч. 4 ст.235 КЗпП України, є похідними від вимог щодо видачі трудової книжки, то в їх задоволенні також обґрунтовано відмовлено.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_4

ОСОБА_2