АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/938/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМагди Л. Ф.
суддівМіщенка С. В. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Черкаського обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаського обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення коштів, вивчивши матеріали справи, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 12 травня 2014 р. звернувся до суду з позовом до Черкаського обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення коштів.

В позовній заяві вказував, що у зв'язку з фінансовими труднощами в господарській діяльності ДП ДАК «Хліб України», відсутністю необхідних обігових коштів для оплати праці водію підприємства, який був звільнений по скороченню штатів, створення належних умов праці, організації роботи підприємства в період з листопада 2010 року по березень 2013 року він, працюючи генеральним директором Черкаського обласного ДП «ДАК Хліб України», особисто здійснював використання службового автомобіля підприємства - «Хюндай-Туксон» державний номерний знак НОМЕР_3.

Вказував, що придбання пального - бензину на АЗС проводилося безпосередньо ним за власні кошти. Використання автомобіля обумовлювалось необхідністю забезпечувати господарську діяльність підприємства.

З метою вирішення виробничих питань ним здійснювались поїздки на службовому автомобілі в м. Київ, а також в інші регіони, де знаходилися ідентичні підприємства ДАК «Хліб України» - м. Шпола, м. Умань, м. Христинівка, м. Тальне, м. Маньківка.

Про використання службового автомобіля складалися подорожні листи встановленої форми, оформлялися фінансові звіти, до яких долучалися касові чеки на придбання та використання бензину для службових потреб.

Згідно авансових звітів, подорожніх листів службового легкового автомобіля «Хюндай-Туксон» НОМЕР_3 та фіскальних чеків на придбання бензину за період з листопада 2010 р. по березень 2013 p., які були подані позивачем до бухгалтерії підприємства для відшкодування витрачених ним особистих коштів на господарські потреби - придбання пального на АЗС, сума заборгованості становить - 106 685,73 грн.

Після перевірки бухгалтерських звітів, бухгалтер повинна була повернути підзвітній особі витрачені кошти на паливо.

Відповідачу була пред'явлена претензія-вимога від 25 березня 2014 р. з проханням відшкодувати заявлену суму, однак підприємство залишило претензійні вимоги без реагування і задоволення.

Тому позивач просив суд стягнути на його користь з Черкаського обласного ДП ДАК «Хліб України» 106 685,73 грн., які він витратив для експлуатації службового транспорту з підстав, передбачених ст. ст. 1159, 1160 ЦК України, та судові витрати по справі.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Черкаського обласного ДП ДАК «Хліб України» на користь ОСОБА_6 - 87 554 грн. та судовий збір в сумі 875,54 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Черкаське обласне дочірнє підприємство ДАК «Хліб України» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення проти доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду повинно бути скасовано з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд визнав обґрунтованими підстави пред'явлення позову, передбачені ст. ст. 1159, 1160 ЦК України, а надані позивачем докази про понесені витрати належними та допустимими.

Проте, погодитися з висновками суду колегія суддів не може з наступних підстав.

Застосовуючи вимоги закону, передбачені ст. ст. 1159, 1160 ЦК України, якими визначено порядок надання звіту про вчинення дій в майнових інтересах іншої особи без її доручення та відшкодування витрат, понесених особою у зв'язку із вчиненням нею дій в майнових інтересах іншої особи без її доручення, суд не застосував і не дав належної оцінки вимогам ст. 1158 Глави 79 цього Кодексу, до якої належать і зазначені вище статті.

Між тим, ст. 1158 ЦК України встановлено право на вчинення дій в майнових інтересах іншої особи без її доручення.

Так, ч. 1 цієї статті передбачено, що якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення.

Проте, ні в позовній заяві, ні в рішенні суду не зазначено яка небезпека настання невигідних для дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» майнових наслідків загрожувала майновим інтересам цього підприємства, за наявності якої ОСОБА_6 мав право без доручення вчинити дії, що були спрямовані на попередження, усунення або зменшення таких наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював генеральним директором Черкаського обласного ДП «ДАК Хліб України» та особисто здійснював використання службового автомобіля підприємства - «Хюндай-Туксон», державний номерний знак НОМЕР_3, оскільки водій був звільнений з роботи за скороченням штатів.

В позовній заяві ОСОБА_6 посилався на те, що у зв'язку із фінансовими труднощами в господарській діяльності підприємства, відсутністю необхідних обігових коштів, він в період з листопада 2010 р. по березень 2013 р. за власні кошти купував на АЗС бензин для заправки службового автомобіля.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що невикористання ним службового автомобіля спричинило би для підприємства вкрай невигідні майнові наслідки: неможливість укладання господарських угод за межами підприємства; неможливість участі у засіданнях правління головного підприємства «ДАК Хліб України» в м. Києві; вирішення виробничих питань з головним підприємством у м. Києві; здійснення виїздів на виконання частково доручень голови правління головного підприємства в інші регіони України; неможливість приймати участь у нарадах за участю центральних органів влади.

Колегія суддів, проаналізувавши вимоги закону та доводи позивача приходить до висновку про те, що вказані ОСОБА_6 підстави для задоволення його позову є непереконливими, ним не наведено обставин та не надано доказів про те, що майновим інтересам ДП ДАК «Хліб України» в період з листопада 2010 р. по березень 2013 р. загрожувала небезпека настання невигідних майнових наслідків через невикористання ним службового автомобіля, та про те, що у зв'язку з цим у нього виникло право без доручення підприємства вчинити дії, а саме купували паливно-мастильні матеріали для службового автомобіля, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення.

Також, відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази у справі повинні бути належними та допустимими, а згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Копії квитанцій, що містяться в матеріалах справи, надані позивачем на підтвердження понесених ним витрат на придбання бензину для заправки службового автомобіля, у своїй переважній більшості неможливо прочитати.

З окремих квитанцій, які можливо прочитати, не вбачається ким придбавався бензин і для заправки якого автомобіля, тому їх не можна вважати належними доказами, що підтверджують доводи позивача про розмір понесених ним витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів для службового автомобіля.

Крім того, у більшості подорожніх листів службового легкового автомобіля, копії яких містяться в матеріалах справи, у графі «Рух пального, літрів» вказано про видачу ОСОБА_6 бензину при виїзді автомобіля.

Так, з подорожнього листа від 1 лютого 2012 р. (а. с. 10 т. 3) в зазначеній графі вказано, що при виїзді автомобіля було видано 40 л бензину; п/лист від 6 лютого 2012 р. (а. с. 13 т. 3) видано 30 л; п/лист від 10 лютого 2012 р. (а. с. 17 т. 3) - 50 л; п/лист від 13 лютого 2012 р. (а. с. 18 т. 3) - 30 л; п/лист від 15 лютого 2012 р. (а. с. 20 т. 3) - 20 л; п/лист від 17 лютого 2012 р. ( а. с. 22 т. 3) - 30 л; п/лист від 20 лютого 2012 р. ( а. с. 23 т. 3) - 20 л; п/лист від 22 лютого 2012 р. (а. с. 25 т. 3) - 30 л; п/лист від 24 лютого 2012 р. (а. с. 27 т. 3) - 50 л; п/лист від 27 лютого 2012 р. (а. с. 28 т. 3) - 20 л; п/лист від 28 лютого 2012 р. (а. с. 29 т. 3) - 35 л.

Таким чином, тільки у лютому 2012 р. ОСОБА_6 при виїзді з гаражу було видано 355 літрів бензину.

Відповідний розрахунок із зазначенням для яких поїздок ним був використаний цей бензин та яку кількість бензину в цей період він придбав за власні кошти і яка в цьому була необхідність для запобігання небезпеки настання невигідних для ДП ДАК «Хліб України» наслідків майновим інтересам підприємства позивач суду не надав.

Не надав він таких розрахунків і за інші періоди використання службового автомобіля протягом 2010-2013 р. р.

Також, частина подорожніх листів, на які позивач посилається як на докази підтвердження понесених ним витрат на придбання ГСМ для службового автомобіля, були оформлені не на ОСОБА_6, а на інших осіб, зокрема, на ОСОБА_7, або на обох: ОСОБА_7 і ОСОБА_6

Однак, такі обставини і докази не були враховані позивачем при визначенні розміру сум відшкодування, про які він заявляв і у відповідних розрахунках про це не зазначено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений ОСОБА_6 позов необґрунтований на відповідних нормах закону та не підтверджений належними і допустимими доказами, тому в задоволенні його позову необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Черкаського обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» задовольнити, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаського обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення коштів скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Черкаського обласного дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :