Ухвала

іменем україни

21 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про поділ майна подружжя.

ОСОБА_4 обґрунтовував свої вимоги тим, що з 25 вересня 2004 року перебував у шлюбі з ОСОБА_5, який рішенням суду від 24 лютого 2009 року розірвано. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки сторони добровільно вирішити питання щодо поділу майна не можуть, тому ОСОБА_4 просив позов задовольнити.

У червні 2008 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги припиненням шлюбу та неможливістю добровільно поділити спільне майно сторін.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано, що квартира АДРЕСА_1, домоволодіння АДРЕСА_3 та ігрова кімната «Непоседа» є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, домоволодіння АДРЕСА_3 та ігрову кімнату «Непоседа». Розділено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майно, набуте ними за час шлюбу. Визнано право власності за ОСОБА_5 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2; Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_3; ігрову кімнату «Непоседа», придбану на підставі договору № 10 від 13 грудня 2005 року, вартістю 38 500 грн. Визнано право власності за ОСОБА_4 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1; Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_3 У задоволенні решти позову ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2014 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відступлення від рівності часток подружжя і виділення ОСОБА_5 ігрової кімнати «Непоседа» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким виділено ігрову кімнату «Непоседа» ОСОБА_4, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості Ѕ частини у розмірі 17 900 грн. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та просить ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісний позов частково та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, правомірно виходив із того, що кожен з подружжя має право на половину спільно набутого майна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відступлення від рівності часток подружжя, суд апеляційної інстанції вірно виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази про наявність істотних обставин, які можуть бути підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя.

Судом першої інстанції в нескасованій частині та апеляційним судом при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду в нескасованій частині та рішення апеляційного суду залишити без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в нескасованій частині та апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська