Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Лавренко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Маріупольській металургійний комбінат ім.. Ілліча , 3-я особа : ОСОБА_6. про визнання звільнення незаконним та скасування наказу, визнання незаконним протоколу засідання комісії ВМТЗ ПАТ ММК ім.. Ілліча з працевлаштування від 20.09.2013 р., поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги, внесення запису у трудову книжку , -

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ММК ім. Ілліча», який згодом уточнив, про визнання звільнення незаконним та скасування наказу, визнання незаконним протоколу засідання комісії ВМТЗ ПАТ ММК ім.. Ілліча з працевлаштування від 20.09.2013 р., поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги, внесення запису у трудову книжку . В обґрунтування позову зазначив, що 27 травня 1996 року він був прийнятий на роботу до ПАТ «ММК ім.Ілліча» , де працював на різних посадах до 15 жовтня 2013 року та був звільнений за ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним як таке, що не було обумовлене змінами в організації виробництва і праці, а мало місце скорочення чисельності або штату працівників , відбулося без пропозиції усіх штатних посад, які були вакантними на час звільнення та без додержання правила переважного права на залишення на роботі. Він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, та це не було враховано при його звільненні. Крім того, в протоколі засідання комісії ВМТЗ ПАТ ММ ім. Ілліча від 20.09.2013 року стоїть не його підпис. Просив визнати звільнення незаконним та скасувати наказ про його звільнення, визнання незаконним протоколу засідання комісії ВМТЗ ПАТ ММК ім.. Ілліча з працевлаштування від 20.09.2013 р., поновити його на роботі, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 жовтня 2013 рку по 12 березня 2015 року у сумі 87076 грн. 74 коп., моральну шкоду у сумі 5000 грн. та витрати за надання правової допомоги у сумі 2500 грн, внести у трудову книжку записи про його протиправне скорочення з підприємства та поновлення на роботі. ( а.с.2, 121-122).

Позивач та його представник ОСОБА_2, що діяв на підставі довіреності, в судовому засіданні обставини викладені в позові підтримали повністю та просили їх задовольнити, оскільки вважають , що звільнення ОСОБА_1 є незаконним як таке, що не було обумовлене змінами в організації виробництва і праці, зокрема, скороченням чисельності або штату працівників та відбулося без пропозиції усіх штатних посад, які були вакантними на час звільнення та без додержання правила переважного права на залишення на роботі та наявності трьох неповнолітніх дітей у позивача.

Представник відповідача ПАТ «ММК імені Ілліча» - Івченко С.П., що діяв на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що позивач був прийнятий в ККЦ ПАТ ММК ім.. Ілліча згідно наказу № 57 від 27..03.1997 р. на посаду машиніста транспортувальника гарячого металу, в подальшому працював на різних посадах, а з 17.02.2012 року до дня звільнення працював економістом з матеріально-технічного постачання 1 категорії бюро РТІ і хімікатів ВМТП ПАТ ММК ім.. Ілліча. На підставі наказу № 330-к від 14.10.2013 року позивач був звільнений у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно зі статутом ПАТ «ММК імені Ілліча» до компетенції Наглядової Ради Товариства належить затвердження організаційних структур (зокрема прийняття рішень відносно створення, реорганізації та ліквідації філіалів, представництв, відділень та інших відокремлених підрозділів) Товариства. Генеральний директор має право видавати накази, розпорядження та інші організаційно-розпорядні документи відносно діяльності публічного акціонерного товариства. 01.03.2013 року на підприємстві був виданий наказ № 151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» за підписом Генерального директора підприємства. Згідно п.2 цього наказу була передбачена ліквідація відділу матеріально - технічного забезпечення, де працював позивач. На виконання цього наказу , 8.05.2013 р. позивач був ознайомлений з ним, та 8.05.2013 р., 29.05.2013 р., 16.07.2013 р.,20.09.2013 р. йому в межах існуючого штатного розпису було запропоновано інші посади, а саме ті, які були вільні у знов створеному відділу поставок матеріалів, , так і інші вільні посади на комбінаті. В червні та серпні 2013 року позивачу надавалися направлення для працевлаштування в межах підприємства. 20.09.2013 на засіданні комісії позивача повторно було ознайомлено з усіма вакантними посадами, від яких він відмовився. На засіданні, яке відбулося 27.09.2013 р., профспілковий комітет надав згоду на розірвання трудового договору згідно ст.. 43 КЗпП України з економістом по матеріально - технічному постачанню 1 категорії бюро РТІ і хімікатів ВМТП ОСОБА_1 Ненадання позивачу переважного права на залишення на роботі як працівника , що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей , на що також як на підставу для поновлення на роботі посилається ОСОБА_1, не свідчить про незаконність звільнення, оскільки таке право на підставі ч.1 ст.42 КЗпП України надається при скороченні чисельності чи штату працівників, а посада, яку займав позивач до звільнення, не скорочувалась. Крім того, позивач звернувся до суду з порушенням тримісячного строку, передбаченого ст.. 233 КЗпП України, тому представник відповідача просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_6. до суду не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутності.( а.с.22).

Суд, вислухавши учасників процесу, свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності із положеннями статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 27.05.1996 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК імені Ілліча», де працював на різних посадах, та з 27.10.2011 року був переведений до відділу матеріально - технічного постачання економістом з матеріально-технічного постачання 2 категорії бюро метізов та обладнання , а з 20.02.2012 року був переведений у тому ж відділі економістом з матеріально - технічного постачання 1 категорії бюро РТІ і хімікатів. ( а.с.4-5).

01.03.2013 року на підприємстві був виданий наказ № 151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» за підписом Генерального директора підприємства.

Згідно п.2 наказу №151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» від 01.03.2013 року була передбачена ліквідація відділу матеріально - технічного постачання, де працював позивач. Пунктом 3 наказу №151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» від 01.03.2013 року було передбачено створення відділів: постачання обладнання, постачання матеріалів, постачання сировини та палива служба закупівель. ( а.с.50-52).

8 травня 2013 року ОСОБА_1 під розписку було повідомлено про зміни організаційної структури ПАТ «ММК ім.Ілліча» та про скасування займаної ним посади економіста з матеріально - технічного постачання 1 категорії бюро РТІ та хімікатів, та про те, що він підлягає вивільненню не раніше, ніж через два місяці з моменту повідомлення в службу зайнятості інформації про це, і цей факт ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи ( а.с. 12,14,56).

В той же день - 8.05.2013 року, на засіданні комісії ВМТЗ з працевлаштування, позивача було ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 3 травня 2013 року, з зазначенням відомостей про розмір заробітної плати та режимі роботи та позивача було направлено до відділу кадрів з питання працевлаштування , що підтверджується протоколом засідання комісії . ( а.с.102,103-109).

В подальшому , 29 травня 2013 року на засіданні комісії відділу матеріально - технічного забезпечення , позивача було повторно ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 27 травня 2013 року, та він , по тих посадах, що його зацікавили, був направлений до ВК , що підтверджується протоколом засідання комісії ВМТЗ ( а.с.93-101)

16 липня 2013 року на засіданні комісії позивача було повторно ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 11 липня 2013 року, та він , по тих посадах, що його зацікавили, був направлений до ВК , що підтверджується протоколом засідання комісії ВМТЗ ( а.с.80- 91).

20 вересня 2013 року на засіданні комісії позивача було повторно ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 18 вересня 2013 року, що підтверджується протоколом засідання комісії ВМТЗ ( а.с.73-79), проти чого не заперечував позивач.

27 вересня 2013 року профспілковим комітетом управління ПАТ «ММК ім.. Ілліча» було надано згоду на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України з економістом з матеріально - технічного забезпечення 1 категорії бюро РТІ і хімікатів ВМТЗ ОСОБА_1.( а.с.54).

Наказом № 330-к від 14 жовтня 2013 року позивача було звільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України, виписку з наказу позивач отримав 15.10.2013 року.( а.с.13).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Отже, роботодавець дотримав умови ст.49-2 КЗпП, оскільки позивач був ознайомлений на час попередження про звільнення з усіма вакантними посадами.

Звертаючись до суду та у судовому засіданні позивач посилався на те,що при його звільненні відповідачем не було враховано його переважне право залишення на роботі, оскільки він має трьох неповнолітніх дітей на утриманні.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Ненадання позивачу переважного права на залишення на роботі як сімейного працівника , що має трьох утриманців, на що також , як на підставу для поновлення на роботі посилається ОСОБА_1, не свідчить про незаконність звільнення, оскільки таке право на підставі ч.1 ст.42 КЗпП України надається при скороченні чисельності чи штату працівників, а посада, яку займав позивач до звільнення, не скорочувалась, а на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, які призвели до ліквідації підрозділу, у якому працював позивач.

При працевлаштуванні осіб, які підлягають вивільненню у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, переведення робітників, які підлягають вивільненню, на вакантні посади і робочі місця не діють правила про переважне право на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП України. Переважне право на залишення на роботі не є тотожнім праву на працевлаштування на нову посаду. Право прийняття на роботу належить працедавцеві та не підлягає судовому врегулюванню.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 62 ГК( господарського кодексу ) України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений … для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої … та іншої господарської діяльності, в порядку, передбаченому ГК України та іншими законами.

Самостійність підприємницької діяльності полягає, зокрема, в тому, що підприємства мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку діяльність, не заборонену законом. У відповідності до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідач, в процесі здійснення своєї виробничої діяльності, скориставшись правами, наданими йому законодавством, як самостійний суб'єкт господарювання, прийняв рішення про зміни в організації виробництва і праці в відділі матеріально-технічного забезпечення , про що 1.03.2013 р. було видано наказ по підприємству № 151.

Таким чином, відповідач правомірно скористався своїм правом на зміни в організації виробництва та праці, та цей факт встановлений у судовому засіданні.

Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те,що при звільненні позивача , відповідачем були дотримані всі умови, передбачені діючим законодавством України, а саме : він був попереджений про наступне вивільнення за два місяця, йому неодноразово пропонувались вакантні посади у межах підприємства, та він отримував направленні у відділ кадрів , цеховим комітетом була надана згода на його звільнення та він був попереджений про засідання цехового комітету, на засідання якого був присутнім , після звільнення отримав вихідну допомогу.

При таких обставинах , з урахуванням наведеного, встановлених обставин справи та вимог закону, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивача були дотримані всі умови, передбачені діючим законодавством України, наказ про його звільнення з роботи на п.1 ст.40 КЗпП є законним і підстав для його скасування та поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , відшкодування моральної шкоди, внесення запису у трудову книжку - немає .

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін , кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Тому , розглядаючи цивільну справу , суд у відповідності зі ст. 10, 11 ЦПК України виходив з принципу змагальності й рівності сторін у поданні доказів, а також розглядав спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі представлених ними доказів.

У відповідності з положеннями ст.60 , ч.3 ст.61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень . Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі ,доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в даній справі не надали суду жодних переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог про визнання незаконним протоколу засідання комісії ВМТЗ ПАТ ММК ім.. Ілліча з працевлаштування від 20.09.2013 р.,тому у задоволенню позову в цій частині також слід відмовити .

У зв'язку з відмовою у позові немає підстав для відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 40, 49-2, 235, 237-1 КЗпП, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 , суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ПАТ Маріупольській металургійний комбінат ім.. Ілліча , 3-я особа : ОСОБА_6. про визнання звільнення незаконним та скасування наказу, визнання незаконним протоколу засідання комісії ВМТЗ ПАТ ММК ім.. Ілліча з працевлаштування від 20.09.2013 р., поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги, внесення запису у трудову книжку - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова