Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Кременчука Полтавської області до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Автозаводської районної ради м. Кременчука, ОСОБА_6 про визнання незаконними та скасування рішень Кременчуцької міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення землі у власність територіальної громади м. Кременчука, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє через представника ОСОБА_7 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року прокурор м. Кременчука Полтавської області звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив поновити йому строк звернення з цивільним позовом до суду; визнати незаконним та скасувати рішення 25-ої сесії Кременчуцької міської ради 5-го скликання від 26 лютого 2008 року в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,08 га ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнати незаконним та скасувати рішення 21-ої сесії Автозаводської районної ради 5-го скликання від 03 березня 2009 року в частині затвердження вказаного проекту землеустрою та передачі земельної ділянки ОСОБА_6 у власність; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданий ОСОБА_6;зобов'язати ОСОБА_6 повернути спірну земельну ділянку у власність територіальної громади м. Кременчука.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оспорюваними рішеннями органів місцевого самоврядування спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_6 з порушенням вимог статей 20, 51, 52, 58, 59, 118 ЗК України, Законів України «Про державну експертизу землевпорядної документації», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення 25-ої сесії Кременчуцької міської ради 5-го скликання від 26 лютого 2008 року в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,08 га ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Визнано незаконним та скасовано рішення 21-ої сесії Автозаводської районної ради м. Кременчука 5-го скликання від 03 березня 2009 року в частині затвердження вказаного проекту землеустрою та передачі земельної ділянки ОСОБА_6 у власність.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, виданий ОСОБА_6, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 34.

Зобов'язано ОСОБА_6 повернути земельну ділянку площею 0,08 га, що розташована по АДРЕСА_1 навпроти загальноосвітньої школи № 2 у м. Кременчуці Полтавської області, у власність територіальної громади м. Кременчука.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на підставі ст. 21 ЗК України дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову прокурора і визнання рішення ради незаконним, а виданого на його підставі державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення позивачу строку позовної давності, місцевий суд, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що підстави для прокурорського реагування виникли за наслідками перевірки дотримання вимог земельного законодавства - 13 серпня 2013 року.

З указаним висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

У статті 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням 25-ої сесії Кременчуцької міської ради 5-го скликання від 26 лютого 2008 року надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зокрема, ОСОБА_6, площею 0,08 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1

Рішенням 21-ої сесії Автозаводської районної ради м. Кременчука 5-го скликання від 03 березня 2009 року затверджено проект відведення та технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 у м. Кременчуці (присадибна ділянка) та передано безоплатно ОСОБА_6 у власність земельну ділянку площею 800 кв. м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вищевказаною адресою.

02 вересня 2009 року ОСОБА_6 видано державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,08 га по АДРЕСА_1 у м. Кременчуці Полтавської області (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2), який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 34.

Із матеріалів справи вбачається, що заперечуючи проти задоволення позову, представник ОСОБА_6 вказував на пропуск прокурором строку позовної давності (а. с. 117-119).

Суди попередніх інстанцій, відхиляючи доводи відповідача, дійшли висновку, що початок перебігу позовної давності починається з дня виявлення прокуратурою під час проведення перевірки факту порушення відповідачами земельного законодавства

Вказаний висновок судів не відповідає вимогам закону.

У статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Тобто положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-178цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

Разом з тим суди не перевірили, в чиїх інтересах пред'явлено позов, у зв'язку з чим не встановлено початок перебігу строку позовної давності.

Крім того, суди попередніх інстанцій фактично наділили прокурора статусом самостійного позивача та дійшли помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокуратурою під час проведення перевірки факту порушення відповідачами земельного законодавства.

Ураховуючи, що судами не дотримані вимоги процесуального закону, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені судові рішення законними та обґрунтованими визнати не можна, а тому вони на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє через представника ОСОБА_7, задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийГ.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана