Справа № 2-2724/2010
Провадження № 2-п/456/1/2015
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2015 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Микитчина І. М.

при секретарі Свержинській І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за заявою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення,

ВСТАНОВИВ :

представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою про перегляд заочного рішення Стрийського міськрайонного суду від 09 грудня 2010 року за позовом комерційної корпорації ТзОВ Глазген Інк до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2010 року змінені позовні вимоги КК ТзОВ «Глазген» задоволено - суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 рі ОСОБА_3 на користь комерційної корпорації Глазген Інк 31 559,31 доларів США заборгованості за кредитним договором ом звернення стягнення на майно, що передане в іпотеку за Договором застави нерухомого майна, посвідченого 26.08.2003 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровими № № З10, 3011, 3012 зі змінами ті доповненнями, а саме:

-нежитлове приміщення кафе з критою терасою, розташоване: проспект Чорновола, 14/1 в м. Стрий Львівської області, загальною площею 68 кв.м. що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Стрийської міської ради 02.01.2003 року на підставі рішення № 386 від 19.12.2002 року та зареєстрованого у Стрийському державному комунальному бюро технічної інвентаризації 10.01.2003 ророку в реєстровій книзі № 37 за реєстровим № 10663;

-кафе - бар, розташований: проспект Чорновола, 14 у м. Стрий Львівської області, площею 37,1 кв.м., розташований на землях міськдержземфонду належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19.10.1998 року Стрийською міською радою на підставі рішення № 387 від 19.10.1998 року та зареєстрованого Стрийским державним комунальним бюро технічної інвентаризації 26.11.19998 року за реєстровим № 1824.

Крім того суд вирішив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6 солідарно на користь комерційної корпорації Глазген Інк - 1 820,00 грн. судових витрат та 6 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Ч. 2 ст. 228 ЦПК України встановлено десятиденний строк подачі заяви про перегляд заочного рі з дня отримання його копії.

Відповідно до ст. 227 ЦПК України відповідачам, які не з'явились в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомлю копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Копію вищевказаного заочного рішення із копією позовної заяви позивача по справі ОСОБА_1 отримала тільки у червні 2014 року, після того як він, ОСОБА_2, 24 червня 2014 року ознайомився з матеріалами справи № 2-2724/2010.

Ухвалюючи рішення при заочному розгляді справи, суд виходив з того, що його довірителька була належним чином повідомлена про дату та місце розгляду справи. На момент ухвалення оскаржуваного ОСОБА_1 перебувала за кордоном та жодних звязків із родичами з України не підтримувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, судова повістка особисто ОСОБА_1 вручена не була (остання перебувала та надалі перебуває за межами України), тому вона не з»явилася в судове засідання та не повідомила суд про причини своєї неявки.

Неповідомлення у встановленому законом порядку про розгляд справи позбавило ОСОБА_1 передбачених ч. 1 ст. 27 ЦПК України прав, зокрема надати суду свої пояснення та докази, які мають істотне значення для вирішення справи, а також передбаченого ч. 1 ст. 128 ЦПК України права подати суду заперечення проти позову, що призвело до ухвалення судом неправильного рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

Комерційною корпорацією товариство з обмеженою відповідальністю «Глазген Інк» була недотримана вищевказана процедура звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме ОСОБА_1 не отримувала повідомлення про порушення ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним договором № 2 від 20 серпня 2003 року. А тому заявлений комерційною корпорацією товариство з обмеженою відповідальністю «Глазген Інк» позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, в його задоволенні має бути відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України «Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору». Згідно ч.4 ст.631 ЦК України «Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору». Таким чином, закінчення строку дії договору припиняє права і обов'язки його сторін, але не звільняє сторони від відповідальності за порушення договору, яке мало місце під час його дії. Закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов!язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов'язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно кредитного договору № 2 від 20.08.2003 року строк його дії сплив 31 серпня 2007 року.

Однак, всупереч ч.І ст. 598, ч.І, ч.4 ст. 631 ЦК України позивач після 31 серпня 2007 року продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом, а суд у оскаржуваному рішенні погодився із таким нарахуванням, хоча строк дії кредитного договору закінчився. Зазначена обставина підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості, яка наявна матеріалах справи. Також вважає, що судом неправильно застосовано норми ч. 2 ст. 258 ЦК при визначенні спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а отже і незаконно стягнуто на користь позивача пеню за прострочення боргового зобов'язання виходячи з наступного. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починаєтьтся наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенс грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитор разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (і виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної де основною вимогою.

Такої думки дотримується Верховний Суд України у своїй від 06 листопада 2013 року. Відповідно ч.І ст. 360-7 ЦПК України Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Крім того судом при постановленні оскаржуваного рішення було грубо порушено норми процесуального права України. Судом задоволено позовні вимоги, які викладені у заяві про зміну позовних вимог від 14 жовтня 2014 ч року. Однак чинний на той час ЦПК України (ст. 27, 31) не надав право позивачу для подання такої заяви (позивач мав право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, але не мав права змінювати позовні вимоги). Також судом стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6 солідарно на користь комерційної корпорації Глазген Інк - 1 820,00 грн. судових витрат та 6 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Стаття 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.І ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Оскільки ОСОБА_6 не була стороною у цій справі (була третьою особою), то суд не мав права стягувати із неї судові витрати та витрати на правову допомогу.

В судове засідання представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, не повідомив суд про причини своєї неявки.

В судовому засіданні представник ТзОВ Глазген Інк ОСОБА_7 заяву заперечив та пояснив, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.12.2010 року по справі № 2-2474/2010 задоволено позов корпорації «Глазген» (Glasgen, Іпс) до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3, за участю третьої особи - фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

01 липня 2014 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 було подано суду заяву про перегляд заочного рішення.

Відповідач пропустив десятиденний строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення, адже, відповідно до норми ч. 2 ст. 228 Цивільно - процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Посилання представника відповідача на те, що його довірителька не з'являлася в судові засідання, оскільки не отримувала судових повісток і на час судового розгляду перебувала за кордоном, не підтверджені жодними належними доказами у справі та суперечать нормам ЦПК України.

Згідно ч. 1, ч. З, ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи вимоги ст. 74 ЦПК України, в ході судового розгляду цивільної справи № 2- 2724/2010 судом було встановлено місце реєстрації відповідача ОСОБА_1, а саме: м. Стрий, вул. Шевченка, 50/6. Саме на вказану адресу судом надсилались судові виклики повістками, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Також, за згодою позивача, суд надав представнику позивача повістку для надіслання відповідачу повідомлення про час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідальність за отримання судових викликів покладена саме на відповідача по справі, обов'язок суду полягає лише у надісланні таких викликів за адресою реєстрації відповідача.

Крім того згідно ч. 1 ст. 74 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

В судовому засіданні було встановлено місце реєстрації відповідача ОСОБА_1, на цю адресу надсилались судові повістки, ОСОБА_1 не виконавла свого обов'язку та не повідомляла суд про зміну свого місцезнаходження, а отже посилання представника ОСОБА_1 на цю обставину, як на підставу для перегляду судового рішення, є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи та вищезазначеними поясненнями.

Згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Враховуючи вимоги ч. 9 ст.74 ЦПК України суд, зі згоди Позивача, додатково здійснив виклик в судове засідання, яке відбулось 09.12.2010 року, відповідача ОСОБА_1 шляхом публікації оголошення в газеті «Високий Замок». Такі дії суду свідчать лише про те, що судом було здійснено усі допустимі цивільним процесуальним законодавством заходи, щоб належним чином повідомити відповідача про розгляд справи.Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В порушення вимог даної статті представник відповідача ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що його довірителька перебувала за кордоном під час ухвалення заочного рішення по справі та протягом усього судового розгляду справи.

Крім того відповідачу ОСОБА_1 було достеменно відомо, що 09.12.2010 року було винесено рішення суду про стягнення боргу, адже вона особисто брала участь у розгляді іншої цивільної справи № 2/1323/502/2012 за позовом корпорації «Глазген» до неї, інших відповідачів та третіх осіб про визнання права власності на предмет застави. ОСОБА_1 була присутня у всіх судових засіданнях по вказаній справі, отримувала копію позовної заяви та копію рішення Стрийського міськрайонного суду від 09.12.2010 року по справі № 2-2724/2010, а також була присутня при винесенні рішення по справі 09 липня 2012 року. Дані обставини підтверджуються рішенням суду від 09.07.2012 по справі № 2/1323/502/2012.

Таким чином відповідачу ОСОБА_1 було відомо про ухвалення рішення 09.12.2010 року, вона отримувала його копію, додатково не зверталась до суду із заявою про видачу їй копії даного рішення, завіреного печаткою суду, в порядку визначеному ч. З ст. 222 ЦПК України, а отже визнала дане рішення, та пропустила встановлений законом строк на його перегляд. Твердження представника відповідача на те, що його довірителька отримала рішення суду лише в червні 2014 року, і саме з цього часу потрібно рахувати десятиденний строк на його оскарження чи подання відповідної заяви про перегляд, не підтверджені жодними належними доказами у справі та суперечать нормам ЦПК України.

Обов'язком суду згідно ст. 227 ЦПК України є надіслати копію заочного рішення на адресу відповідача, проте суд не відповідає за свідоме ухилення відповідача від одержання його копії.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 232 ЦПК України, норми якої носять імперативний характер, заочне рішення може бути скасоване судом за наявності двох обставин у їх сукупності: 1) відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин; 2) докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд ухвалив рішення по справі від 09.12.2010 року на підставі наявних у справі доказів, що були подані позивачем та отримані в ході судового розгляду від Третіх осіб, в свою чергу відповідач ОСОБА_1 не подала суду жодних доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи на момент розгляду справи, так і представником ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 не подано суду жодних доказів на момент подання заяви про перегляд заочного рішення 01.07.2014 року, а отже в суду відсутні правові підстави для скасування заочного рішення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З аналізу положень ст. 57 ЦПК України випливає, що сама по собі заява про перегляд заочного рішення не може бути доказом у справі.

Згідно ч. З ст. 267 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Протягом розгляду цивільної справи № 2-2724/2010 та до винесення рішення по справі 09.12.2010 року суду не було подано заяви про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог, а отже посилання адвоката ОСОБА_2 у заяві від 01.07.2014 року про перегляд заочного рішення на те, що судом неправильно застосовано норми ст. 258 ЦК України є безпідставними та прямо суперечать вимогам закону.

В судовому засіданні третя особа по справі ОСОБА_6 заяву підтримала, просить скасувати заочне рішення суду від 09.12.2010 року, оскільки позивачем на враховано в погашення заборгованості сплачену нею протягом з 21.11.2003 року по 27.09.2004 року суму 5802 долари США, отримання яких позивач заперечує, хоча нею їх перераховано через «ПриватБанк»

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи, суд вважає, що заяву слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності до п. 2 ч.3 ст.231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Згідно ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази на які він посилається, мають істотне значення для правильного розгляду справи.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1, була присутня в судових засіданнях при розгляді справи № 2/1323/502/2012, де отримала копію позовної заяви та копію рішення Стрийського міськрайонного суду від 09.12.2010 року по справі № 2-2724/2010, що підтверджується рішенням Стрийського міськрайонного суду від 09.07.2012 по справі № 2/1323/502/2012, то вона пропустила десятиденний строк звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, а тому заяву слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 231, 232 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Стрийського міськрайонного суду від 09.12.2010 року по цивільній справі №2-2724/10 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Глазген Інк до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня постановлення ухвали.

Головуючий-суддя ОСОБА_8