У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній затишок», товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Бізнес Партнер» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 19 грудня 2007 року між банком і товариством з обмеженою відповідальністю «Твій Бізнес Партнер» (далі - ТОВ «Твій Бізнес Партнер») та товариством з обмеженою відповідальністю «Домашній затишок» (далі - ТОВ «Домашній затишок») укладено генеральну кредитну угоду № 012/18-01/006-07, за умовами якої загальний розмір заборгованості за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати 12 000 000 грн. У межах ліміту кредитної заборгованості встановлені такі субліміти: ТОВ «Домашній затишок» у розмірі 3 500 000 грн, ТОВ «Твій Бізнес Партнер» - у розмірі 8 500 000 грн строком до 7 грудня 2017 року зі сплатою 14,25 % річних. У подальшому укладенням додаткових угод до генеральної кредитної угоди субліміти заборгованості та умови надання кредитних коштів сторони неодноразово змінювали. На забезпечення виконання зобов'язання за генеральною кредитною угодою 19 грудня 2007 року між банком і ОСОБА_3 та між банком і ОСОБА_2 укладені окремі договори поруки, змінені відповідними додатковими угодами до них. На забезпечення виконання зобов'язання за генеральною кредитною угодою у межах 200 грн 11 жовтня 2010 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки. Враховуючи те, що позичальники свої зобов'язання не виконують, просило задовольнити позов.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом. Зазначав, що банк не виконує своїх зобов'язань за кредитною угодою, оскільки позичальник недоотримав залишку коштів у розмірі 17 400 доларів США. Договір поруки від 11 жовтня 2010 року № 012/18-01/006/7-07 є фіктивним, оскільки такий укладений без наміру створення правових наслідків.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Розірвано генеральну кредитну угоду від 19 грудня 2007 року № 012/18-01/006-07, укладену між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «Домашній затишок» та ТОВ «Твій Бізнес Партнер». Визнано недійсним договір поруки від 11 жовтня 2010 року № 012/18-01/006-07, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 червня 2013 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як поручителів, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за генеральною кредитною угодою № 012/18-01/006-07 від 19 грудня 2007 року в розмірі 17 073 479 грн 63 коп. та судові витрати в розмірі 3540 грн 50 коп. у рівних частинах з кожного. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення в частині вирішення первісного позову ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про його задоволення. Стягнуто з ОСОБА_2, як поручителя за договором поруки від 19 грудня 2007 року № 010/18- 01/006/6-07, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за тілом кредиту за генеральною кредитною угодою від 19 грудня 2007 року № 012/18-01/006-07 у розмірі 17 073 479 грн 63 коп. Стягнуто з ОСОБА_3, як поручителя за договором поруки від 19 грудня 2007 року № 012/18-01/006/5-07, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за тілом кредиту за генеральною кредитною угодою від 19 грудня 2007 року № 012/18-01/006-07 у розмірі 17 073 479 грн 63 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду в частині задоволення первісного позову скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про припинення поруки у зв'язку з тим, що протягом встановленого ст. 559 ЦК України строку кредитором не була пред'явлена вимога до поручителів та що без згоди останніх були змінені забезпечені зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності останніх, підлягають відхиленню.

Згідно п. 4.1 укладених ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, з ОСОБА_2, ОСОБА_3 договорів поруки (а. с. 44-45, 48-49 т. 1) сторони, зокрема, встановили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виходячи із того, що сторонами встановлено строк дії поруки, то посилання в касаційній скарзі на те, що кредитор мав пред'явити вимогу до поручителів протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання та припинення поруки у зв'язку із поданням позову після спливу цього строку відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України безпідставні.

Позов після зміни строку виконання забезпеченого зобов'язання подано позивачем в межах трьохрічного строку дії договорів поруки, встановленого в них.

Згідно умов укладених договорів поруки поручителі взяли на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по боргових зобов'язаннях боржників (ТОВ «»Домашній затишок», ТОВ «Твій бізнес партнер»), які виникають з умов генеральної кредитної угоди № 012/18-01/006-07 від 19 грудня 2007 року, усіх кредитних договорів, які укладені або будуть укладені в межах цієї угоди, додаткових угод до них та додаткових угод до генеральної угоди, які можуть бути укладені до закінчення строку дії останньої, які є її невід'ємними частинами. Сторони встановили, що зобов'язання поручителів перед кредитором є безумовним і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором, не потребують (п. п. 1. 2, 1. 3 договору).

Така досягнута між сторонами договорів поруки домовленість свідчить про надання поручителями своєї згоди на зміну основного зобов'язання, в т. ч. і на його збільшення без додаткового погодження з ними.

Крім цього, згідно долучених до справи додаткових угод до договорів поруки від 2 вересня 2008 року, 29 вересня 2009 року поручителі підтвердили свою згоду нести відповідальність за виконання боржниками забезпеченого зобов'язання у збільшеному розмірі (а. с. 46, 50, 52, 54 т. 1), така їх згода засвідчена ними і на додаткових угодах до генеральної кредитної угоди від 29 вересня 2009 року (а. с. 16-17, 24-25, 26-27, 39-40 т. 1).

З огляду на викладене відсутні підстави вважати, що зміна забезпеченого зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителів, проведена без згоди останніх.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та встановлених апеляційним судомна підставі поданих сторонами доказів, яким дана належна оцінка, обставин і зроблених в ухваленому ним рішенні висновків, у зв'язку з чим підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова