Справа №487/2209/15-ц 08.06.2015 08.06.2015 08.06.2015
Провадження №22-ц/784/1391/15
Провадження № 22 ц /784/1391/15 Суддя першої інстанції: Корнешова Т.В.
Категорія 59 Суддя доповідач суду апеляційної інстанції: Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

08 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Харитоновою І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2015 року, ухвалене за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу,

встановила:

17 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві (далі - ВВД ФССНВВ) про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3

Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві помер її колишній чоловік ОСОБА_3, з яким вона після розірвання шлюбу 19 березня 1996 року, разом проживала однією сім'єю без шлюбу по день його загибелі. Вони вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. На думку позивача, у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві вона має право на страхові виплати.

Посилаючись на відмову відповідача у проведенні страхових виплат без підтвердження вказаного факту, ОСОБА_2 просила задовольнити її позовні вимоги.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилався на те, що встановлення факту проживання однією сім'єю позивача з потерпілим не є підставою для призначення їй страхових виплат, зокрема одноразової допомоги у разі його смерті.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2015 року позов задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період з 1996 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі ВВД ФССНВВ, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у період з 1996 року по день смерті ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2), проживала з ним однією сім'єю без шлюбу і встановлення даного факту має для неї юридичного значення.

-2-

Проте повністю погодитись із такими висновками суду не можна, тому що суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Вирішуючи спір та встановлюючи факт проживання позивача з колишнім чоловіком ОСОБА_3 однією сім'єю з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, суд вважав, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України.

Однак, суд не врахував, що згідно з п. 1 розділу VII Прикінцевих положень СК цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частинами 1,2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

З наведеного вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 01 січня 2004 року законодавством не передбачено.

А тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог позивача в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_3 з 1996 року до 01 січня 2004 року.

Крім того, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 та її пояснень у суді, встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_3, необхідно для одержання страхових виплат у зв'язку зі смертю останнього внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК України. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт.

Судом установлено, що 19 березня 1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шлюб розірвано. Зі слів позивача, після розірвання шлюбу ні вона, ні ОСОБА_3 у іншому шлюбі не перебували.

ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ТОВ Будівельною компанією «ПДСП-10». ІНФОРМАЦІЯ_2 стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого ОСОБА_3 загинув.

-3-

З матеріалів справи вбачається, що ні за станом здоров'я, ні за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є непрацездатною. Документів на підтвердження того, що позивач не працює, ОСОБА_2, не надала.

Відповідно до протоколу зустрічі членів спеціальної комісії з членами сім'ї потерпілого від 25 серпня 2014 року для призначення страхової виплати, зокрема одноразової страхової виплати на сім'ю та відшкодування вартості пов'язаних з похованням ритуальних послуг, ОСОБА_2 запропоновано подати свідоцтво про шлюб.

З довідки ЖКП «Бриз» за № 1875 від 11 серпня 2014 року та пояснень позивача у суді апеляційної інстанції вбачається, що по день смерті ОСОБА_3 був зареєстрованим та проживав за адресою: АДРЕСА_1. Окрім нього, за даною адресою також зареєстровані і проживали позивач та їх спільні діти - сини ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які зареєстровані за даною адресою до теперішнього часу (а.с.8).

З показів свідків ОСОБА_6 (тітки позивача) і ОСОБА_7(сусідки) слідує, що після розлучення позивач з колишнім чоловіком проживали в одній квартирі однією сім'єю, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

Згідно зі ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Даючи судове тлумачення поняттю «сім'я», Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї постанови від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Із зазначеного витікає висновок про те, що для визнання сукупності осіб, які проживають разом в одному житловому приміщенні, - сім'єю, необхідно довести те, що таке проживання є постійним; названі особи ведуть спільне господарство й пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом б п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон) передбачено, що у разі настання страхового випадку ФССНВВ України зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні в тому числі й одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

-4-

Відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більше як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Отже за змістом зазначеної норми законодавства право на отримання після смерті потерпілого вищезгаданої виплати у особи виникає у зв'язку із її належністю до складу сім'ї померлого.

Як встановлено, окрім позивача, разом із потерпілим за однією адресою були зареєстровані його діти ОСОБА_4 і ОСОБА_5, участь яких у даній справі є обов'язковою, на думку колегії суддів, оскільки без їх участі неможливо правильно вирішити цей спір по суті.

Між тим, суд першої інстанції не звернув уваги на ці вимоги закону та фактично розглянув даний спір з неналежним відповідачем. Встановлення факту проживання однією сім'єю на підставі свідчень двох свідків не можна вважати повним, всебічним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи. Тобто висновки суду є передчасними.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю із загиблим по день його смерті, яка сталася внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, позивач не зазначила усіх осіб, які спільно проживали з потерпілим, а суд першої інстанції не з'ясував коло усіх належних відповідачів та, в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив їй право на їх залучення до участі у справі та правові наслідки щодо не реалізації такого права. Зазначене привело до неправильного вирішення спору, оскільки встановлення даного факту, проведено без врахування прав та обов'язків інших осіб, які були зареєстровані разом із потерпілим. Усунути вказані недоліки на стадії апеляційного розгляду справи неможливо.

Враховуючи викладене, районний суд порушив норми матеріального та процесуального права та невірно встановив фактичні обставини спору, в зв'язку з чим і невірно вирішив спір, тому його рішення підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись статтями 303, 309, 316, ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Миколаєві про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: