Провадження № 2/752/509/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.05.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які утримуються на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14.07.2005 р. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і просив стягувати їх у розмірі 1/6 частина всіх видів його заробітку (доходу), та звільнення його від сплати заборгованості по аліментам.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08.07.2005 р. з позивача стягують аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частина усіх видів заробітку.

19.11.2013 р. відповідач звернулась до органів державної виконавчої служби про стягнення аліментів не лише з заробітної плати, а і з пенсійних виплат, і державним виконавцем була нарахована до стягнення заборгованість по сплаті аліментів за весь час виплати пенсії в розмірі 82663,75 гривень.

Позивач посилається на те, що на час звернення до суду у нього змінився матеріальний стан, оскільки він звільнився з роботи і має дохід лише у вигляді пенсії, а також значно погіршився стан здоров»я. Крім того, як зазначає позивач на його утриманні перебуває непрацездатна матір, яка потребує постійного стороннього догляду.

Також він проживає з іншою жінкою без реєстрації шлюбу, яка є пенсіонером та за станом здоров»я не може працювати.

Оскільки виникнення заборгованості по сплаті аліментів виникло не з його вини, а з вини державного виконавця, якому він повідомляв про отримання пенсії і з вини відповідача, яка пізно звернулась з виконавчим документом для стягнення аліментів з пенсійних виплат, позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам.

В ході судового розгляду позивач підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, викладених в позові, зменшивши розмір аліментів, які стягуються з нього в розмірі 1/3 частина з усіх видів його заробітку до 1/6 частини всіх видів доходів, а також просив звільнити його від сплати заборгованості по сплаті аліментів, так як вона виникла не з його вини.

Відповідач заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач має значні доходи, які він приховує, займається підприємницькою діяльністю і не сплачує аліменти з даного виду доходів. При вирішенні справи відповідач просила врахувати стан здоров»я дитини, її стан здоров»я та розмір доходів і відмовити позивачу у зменшенні розміру аліментів. Також відповідач зазначила, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини позивача, який не сплатив аліменти з усіх виплат, які були здійснені йому при звільненні, а також не повідомив вчасно про взяття його на облік в Пенсійному фонді та отриманні пенсії.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході розгляду справи було встановлено, що на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08.07.2005 р. на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти в розмірі 1/3 частина з усіх видів заробітку позивача до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на підставі наказу № 556/о директора РСП «Київцентраеро» від 29.10.2014 р. ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 03.11.2014 р. на підставі ст.38 КЗпП України в зв»язку з виходом на пенсію.

Відповідно до відомостей Управління Пенсійного фонду України в м.Борисполі Київської області розмір пенсії позивача становить 4080,33 гривні.

З огляду на розмір заробітної плати, яку отримував позивач до звернення до суду з даним позовом, яка відповідно до відомостей РСП «Київцентраеро» за період 2012-2014 рр. становила в середньому близько 19000 гривень на місяць, а річний дохід становив більше 200000 гривень, і розміром пенсії, яку він отримує на момент звернення до суду, суд приходить до висновку, що матеріальне забезпечення позивача значно зменшилось.

Суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що він за станом здоров»я в зв»язку з наявними захворюваннями не може додатково працювати і отримувати додаткові доходи, оскільки відповідно до поданих медичних довідок позивач страждає на туговухість, однак зазначені довідки не містять протипоказань до роботи.

Інших медичних висновків щодо наявних протипоказань і обмежень за станом здоров»я позивач не надав.

Також суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що на його утриманні знаходиться мати, оскільки з огляду на відомості Управління Пенсійного фонду України в м.Борисполі та Брриспільському районі Київської області ОСОБА_4 отримує пенсію по втраті годувальника, розмір якої становить 2341,47 гривня, що значно перевищує розмір прожиткового мінімуму.

Також суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що на його утриманні знаходиться ОСОБА_5, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивач і ОСОБА_5 проживають однією сім»єю без реєстрації шлюбу і остання за станом здоров»я не може працювати.

В ході розгляду справи відповідач посилалась на те, що позивач має доходу від підприємницької діяльності, хоча доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано, в зв»язку з чим вони не можуть бути враховані судом при ухваленні рішення у даній справі.

Відповідно до ст..ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом сторонам були роз»яснені їх обов»язки щодо надання відповідних доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються.

Сторони розпорядились своїми правами щодо подання доказів і визначення їх обсягу на власний розсуд.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо зменшення розміру аліментів суд враховує розмір доходів позивача, який змінився на час звернення до суду з позовом, відсутність у позивача інших аліментних зобов»язань та його стан здоров»я відповідно до поданих медичних довідок, яким суд надав оцінку.

Також суд приймає до уваги розмір доходів, який має відповідач у справі, і який становить 1435 гривень, її стан здоров»я, що відповідно до наданих медичних довідок та виписок з історії хвороби має хронічні захворювання.

Суд враховую стан здоров»я дитини, на утримання якого стягуються аліменти, і який перебуває на обліку у Національному науковому центрі радіаційної медицини, а також розмір витрат, які необхідно здійснити відповідно до його віку для забезпечення його життєдіяльності.

Зважаючи, що батьки несуть рівні обов»язки по утриманню дитини, а також враховуючи викладені вище судом обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів задовольнити частково і зменшити їх до розміру ? частка з усіх видів доходів позивача.

Зменшення розміру аліментів до 1/6 частки усіх видів доходу суд вважає необґрунтованим і недоведеним.

Не підлягають задоволенню, на думку суду, вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам,виходячи з наступного.

Відповідно до ст.197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Відповідно до листа РСП Київський районний центр «Київцентраеро» від 29.04.2015 р. при звільненні ОСОБА_1 в зв»язку із збоями у програмному забезпеченні з усіх виплат, які були здійснені йому при звільненні не були відраховані виплати по аліментам і заборгованість склала 57428,51 гривня, яку йому було запропоновано сплатити добровільно, однак останній відмовився.

Також відповідно до відомостей Управління Пенсійного фонду України в м.Борисполі та Бориспільському районі Київської області ОСОБА_1 за період з дня призначення пенсії по 31.07.2014 р. має заборгованість по аліментах в сумі 82663,75 гривень.

Звертаючись до суду та в ході судового розгляду позивач посилався на те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини державного виконавця та відповідача у справі, які вчасно не направили виконавчий лист до органів пенсійного фонду для відрахування аліментів з пенсійних виплат.

Суд критично відноситься до наданих позивачем пояснень, оскільки будь-яких підтверджень про те, що позивач повідомив органи державної виконавчої служби про отримання пенсійних виплат і про те, що дана інформація була відома відповідачу суду не надано.

Як вбачається з поданої ОСОБА_2 заяви на адресу ВДВС Бориспільського районної управління юстиції у Київській області про отримання позивачем пенсійних виплат вона дізналась в листопаді 2013 р., в зв»язку з чим звернулась до державного виконавця про витребування відповідних даних.

Інших доказів на підтвердження того, що заборгованість по аліментним виплатам виникла з вини стягувача матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, відношення позивача щодо його обов»язку по утриманню неповнолітньої дитини і сплати наявної заборгованості, суд не знаходить законних підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах і задоволення позову в цій частині.

Керуючись 3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08.07.2005 р. в розмірі 1/3 частка від усіх видів його заробітку, та стягувати з моменту набрання рішенням законної сили з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частка усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскарженим шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва.

Суддя