У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Буцяка З.І., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання : Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності за законом .

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності за законом відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки судом неповно з'ясовано дійсні обставини справи, а висновки суду не відповідають вимогам закону.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не являється спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_2, оскільки не довела суду те, що вона проживала разом із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

За змістом ст. 1264 ЦК України особи, які відносяться до четвертої черги спадкоємців за законом, повинні відповідати таким двом вимогам: вважатися членом сім'ї спадкодавця; проживати зі спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років саме на день відкриття спадщини. Інших умов для спадкування в четверту чергу закон не визначає.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально.

Всупереч цим вимогам позивач як у суді першої інстанції, так і у апеляційному суді не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про її постійне проживання із ОСОБА_2, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, взаємних прав та обовязків, на протязі не менш як п'ять років до відкриття спадщини, чим не довела їх спільне проживання однією сім'єю на протязі цього періоду.

Навпаки, судом першої інстанції встановлено, що позивачка лише надавала спадкодавцю епізодичну допомогу та була зареєстрована за іншою адресою. Тобто остання не втрачала зв'язку з місцем свого постійного проживання. Окрім того, не було встановлено, що позивачка протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцю.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та показів допитаних в суді першої інстанції свідків, позивачка є сусідкою спадкодавця і підтримувала з нею стосунки, але ніяк не проживала з нею однією сім'єю в розумінні ст. 3 СК України.

За таких обставин суд першої інстанції вірно з'ясував спірні правовідносини, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності з ч.1 ст.212 ЦПК України, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та були предметом дослідження суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :