Справа № 466/4160/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

при секретарі с/з - ОСОБА_1

за участю представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби у Львівській області, ОСОБА_5 про визнання права користування житлом, зобовязання здійснити реєстрацію у житлі, -

у с т а н о в и в:

05.06.2015 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби у Львівській області про визнання за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування квартирою №3, будинку №3 по вул. Плетенецького у м.Львові та зобовязання Шевченківського РВ ГУ Державної міграційної служби у Львівській області зареєструвати її в згаданій квартирі.

В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що вона 02.11.2010 року разом з ОСОБА_5 зареєструвала шлюб, після чого 26.03.2014 року виписалась з будинку №10 по вул. Миру в с. Корчівка Жидачівського району Львівської області, де колись проживала з колишнім чоловіком. З того часу постійно проживає разом з чоловіком за адресою: м.Львів, вул. Плетенецького, 3/3, веде спільне господарство, отримує кореспонденцію, користується медичними послугами Першої міської клінічної лікарні ім. Князя Лева та сплачує комунальні послуги за користування даним житлом. Окрім її чоловіка ОСОБА_5 в даному помешканні зареєстрована його сестра ОСОБА_4, котра заперечує її проживання та реєстрацію разом з чоловіком у спірній квартирі, таку відмову відповідача позивач вважає порушенням норм житлового законодавства, у звязку з чим змушена була звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач не зявилась доручивши на підставі договору про надання правових послуг адвоката №59 від 05.02.2015 р. та ордеру про надання правової допомоги серії ЛВ №059773 від 05.02.2015 року представлення своїх інтересів представнику ОСОБА_2, яка будучи в суді позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надавши аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві. Просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання повторно не прибула, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, а тому з врахуванням ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності за наявними у справі доказами.

Представник Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби у Львівській області в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відміткою в журналі вихідної кореспонденції, причини неявки в судове засідання суду повідомлено не було.

Третя особа ОСОБА_5 проти задоволення позову не заперечував та додатково пояснив, що позивач є його дружиною та допомогала його мамі, коли та була хворою і не могла себе обходити. На той час відповдіач ОСОБА_4, яка є його сестрою також погоджувалася, щоб ОСОБА_3 проживала у їх квартирі. Однак, у подальшому після смерті матері, відповідач заперечувала щодо реєстрації позивача за даною адресою. Вважає,що позивач набула права на проживання та реєстрацію за даною адресою.

Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи ОСОБА_5 та свідків, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 02.11.2010 року у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №487 (а.с.5).

Як вбачається з витягу із розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №104 від 10.02.2004 р. ОСОБА_5 із сімєю з трьох осіб (він, матір та сестра) визнано наймачем квартири АДРЕСА_1 (а.с.34).

ОСОБА_6, померла 17.12.2009 р., що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ№198815 від 17.12.2009 р. виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.36).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї і прописку від 04.03.2015 року у вказаному спірному жилому приміщенні зареєстровані ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та його сестра ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (6).

Правові правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються нормами ЖК України.

Частиною 1 статті 58 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За змістом вказаної вище норми ЖК України за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сімї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона збе

рігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні. Право членів сімї на жиле приміщення виникає не у звязку з реєстрацією, а за наявності відповідних обставин.

Згідно талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні від 26.03.2014 р. ОСОБА_3 вибула з попереднього місця реєстрації за адресою: м.Львів, вул. Плетенецького, 3/3, проте згідно акту №27 від 03.03.2015 року проживає за вказаною адресою без реєстрації (а.с.7, 15).

У п.9 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.85 (із змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки (реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості.

Виходячи із цього принципу суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оскільки позивачем не надано доказів про існування згоди наймача та всіх членів сім'ї наймача на вселення позивача у спірне жиле приміщення, а також за відсутності у позивача реєстрації в спірному жилому приміщенні, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача.

При цьому суд приймає до уваги показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили проживання позвача за спірною адресою довший час, однак таке проживання не дає права на реєстрацію за даною адресою без згоди наймача квартири.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Шевченківський РВ ГУ Державної міграційної служби у Львівській області, ОСОБА_5 про визнання за ОСОБА_3 право користування квартирою №3, будинку №3 на вул.Плетенецького у м.Львові та зобовязання Шевченківського РВ ГУ Державної міграційної служби у Львівській області зареєструвати її в згаданій квартирі - відмовити за безпідставністю

.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_9