АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 603/405/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Гудкова Ю.Г.
Провадження № 22-ц/789/1336/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Фащевська Н. Є.,

при секретарі - Панькевич Т.І., Баляс Т.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 і його представника адвоката ОСОБА_4, представника третьої особи Порохівської сільської ради ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Монастириського районного суду від 10 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Порохівська сільська рада Бучацького району Тернопільської області про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Монастириського районного суду від 10 вересня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він є єдиним спадкоємцем за законом, і його право на спадкування виникло у день відкриття спадщини. Крім того, він не надавав права ОСОБА_3 управляти спадщиною, так само як і Порохівська сільська рада не давала йому відповідних повноважень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник третьої особи сільський голова Порохівської сільської ради ОСОБА_5 відносно апеляційної скарги не заперечив.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 відносно апеляційної скарги заперечили, вважаючи її необґрунтованою. Зазначає, що ОСОБА_1 не надав жодного документу, який підтверджує належність йому на праві власності корови телички, велосипеда марки Україна і ключів від будинку, або доказів, що вказане майно перебувало у його володінні за законом або договором.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтував свої висновки тим, що позивачем не доведено порушення його суб'єктивних прав, які підлягали б захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону, зроблений на підставі наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що 28.03.2015 року помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 (а.с.5).

Дані про наявність заповіту ОСОБА_6 відсутні.

Починаючи з 12.08.2009 року і на момент смерті свого батька позивач ОСОБА_1 був зареєстрований в його господарстві з 12.08.2009 року - по вул.Кречетів, 14 в с.Порохова (а.с.5, 56).

Станом на листопад 2014 року, на 01.01.2015 року в господарстві ОСОБА_6 утримувалась корова біло-сірої масті (а.с.4-5, 53).

Після смерті батька, 12.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області із повідомленням про злочин за ст.356 КК України відносно ОСОБА_3, який самовільно забрав майно ОСОБА_6А, після його смерті (корову, теля і велосипед). В ході проведення перевірки ОСОБА_3 підтвердив, що забрав корову з телям з причини необхідності догляду за ними (а.с.6-7, 47-48).

В суді апеляційної інстанції відповідачем той факт, що з господарства померлого брата (батька позивача) була забрана корова і теля віком 1 місяць. Причину забрання корови і теляти відповідач пояснив компенсацією собі коштів, затрачених на поховання батька позивача. Також вказав, що у звязку з цим корову він продав приблизно за 7500 грн., а теля померло. Факт забрання з господарства батька позивача велосипеда Україна категорично заперечив.

ОСОБА_3 проводив похорон брата ОСОБА_6, однак з заявою про те, щоб йому надати в користування спадкове майно, яке рахувалося за ОСОБА_6, відповідач до Порохівської сільської ради не звертався.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що будинок, в якому проживав батько позивача ОСОБА_6 мав статус двору службовця. Головою двору була мати ОСОБА_6 - ОСОБА_7, яка померла 01.11.2005 року і на день смерті проживала ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29, 31-33).

Не зважаючи відсутність даних про оформлення права власності на будинок в с.Порохова Монастириського району, в якому на день смерті проживав і був зареєстрований батько позивача ОСОБА_6, таке право з врахуванням статусу будинку (двір службовця) належало голові двору матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7

Усе своє майно ОСОБА_7 заповідала трьом своїм синам ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с.30).

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 29.07.2015 року, що набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_3, визнано за ним право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті матері ОСОБА_7, померлої 01.11.2005 року, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Кречетів,14 в с.Порохова Бучацького району (а.с.58-59, 115).

Відповідно до вимог ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом строку (шість місяців) він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.ст.1258, 1261, 1262, 1268 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно вимог ст.397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд встановлює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановивши відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів належності на праві власності померлому ОСОБА_6 будинку, в якому він проживав на час смерті, а також встановивши наявність такого права на спірний будинок у відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції, на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для витребування спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_1 ключів від цього будинку.

У звязку з відсутністю в матеріалах справи будь-яких доказів про належність спадкового майна у вигляді будинковолодіння батькові позивача, висновки суду про недоведеність позивачем позовних вимог з підстав, що він не проживав зі спадкодавцем, на думку колегії суддів, правового значення для вирішення даного спору не мають.

Доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом вимог ЦК України, які передбачають виникнення у позивача права на спадкування з дня відкриття спадщини колегія суддів вважає такими, що на увагу не заслуговують, оскільки, як вбачається з матеріалів справи (даних погосподарської книги) будинок, у якому був зареєстрований батько позивача мав статус двору службовця, головою якого була бабуся позивача, а тому на день смерті останньої саме їй належало право власності на усе будинковолодіння. Будь-яких даних про те, що батько позивача успадкував після смерті своєї матері дане будинковолодіння матеріали справи не містять. Натомість, докази, долучені до матеріалів справи свідчать про те, що бабуся позивача на день смерті постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.29, 31-33), а батько позивача на день смерті своєї матері разом з нею не проживав. Крім цього, таким, що вступило на сьогоднішній день у законну силу рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 29.07.2015 року, право власності на усе спірне будинковолодіння в с.Порохова в порядку спадкування визнано за відповідачем ОСОБА_3 (а.с.58-59, 115), яке на сьогоднішній день зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.122).

А тому, у звязку з недоведеністю позивачем факту належності на праві власності будинковолодіння його батькові та належністю цього будинку на праві власності відповідачу, рішення суду в частині відмови позивачу у витребуванні від відповідача ключів від будинку колегія суддів вважає таким, що скасуванню не підлягає.

Законним, на думку колегії суддів, є й рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу з підстав недоведеності у витребуванні від відповідача велосипеда Україна.

Разом з тим, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції в частині впливу на зміст позовних вимог індивідуалізації майна (велосипеда Україна) жодного правового значення для вирішення спору не має, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів наявності у власності його батька велосипеда Україна та вилучення відповідачем саме з господарства позивача такого велосипеда.

Що стосується, наявності в господарстві батька позивача корови біло-сірої масті, то наявність такої на час його смерті підтверджена документально як матеріалами справи довідками завідуючого Зубрицької дільниці ветеринарної медицини (а.с.4), Порохівської сільської ради Бучацького району (а.с.5), даними з погосподарської книги (а.с.53), так і самим відповідачем ОСОБА_3, яким визнано, як під час проведення перевірки заяви позивача, адресованої в міліцію, так і в ході розгляду справи апеляційним судом, що після похорону брата ним було забрано корову і теля.

При цьому з врахуванням пояснень відповідача, який вказав, що місячне теля невдовзі померло, а корову він продав приблизно за 7500 грн., то на думку колегії суддів, у звязку з відсутністю корови та теляти, відсутні й правові підстави для витребування таких у відповідача. Іншими словами, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині витребування від відповідача корови і теляти, якими останній на час розгляду справи уже не володів (з обставин, наведених вище), не відповідає формі порушеного права.

Разом з тим, у звязку з визнанням відповідачем факту наявності корови з телям, які він забрав з господарства померлого брата, позивач, у випадку доведеності факту прийняття спадщини після померлого батька, не позбавлений на захист порушеного спадкового шляхом предявлення іншого позову про стягнення з відповідача коштів за майно, що належало померлому батьку (корову й теля).

Незважаючи на те, що колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в частині витребування у відповідача корови і теляти з підстав неуточнення таких щодо індивідуалізації тварин, такі висновки у звязку з обранням в цій частині позивачем способу захисту, що не відповідає формі порушеного права, на кінцеве рішення у справі, яким в позові про витребування корови і теляти відмовлено, не впливають.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, а тому, його апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308 ч.ч.1, 2; 313 ч.1, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1, 2; 317 ч.1, 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Монастириського районного суду від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б.Щавурська

Судді : І.В. Гурзель

ОСОБА_9