АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача - Калінчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 3 грудня 2014 року у справі за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за невиконання обов'язку щодо повернення об'єкту оренди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа № 755/13642/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/471/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
У червні 2013 року позивач Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за невиконання обов'язку щодо повернення об'єкту оренди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач після закінчення строку дії договору оренди житлове приміщення - кімнату у гуртожитку по АДРЕСА_1 не звільняє, у зв»язку з чим у позивача виникло право вимагати сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення на підставі ч.2 ст.785 ЦК України та п.3.2.5 договору оренди.

Після зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача неустойку у розмірі 316 грн. 80 коп., яка розрахована за період з 1 квітня 2013 року по 31 травня 2013 року, виходячи з розміру щомісячної орендної плати 79,20 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 3 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за невиконання обов'язку щодо повернення об'єкту оренди.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначив що судом першої інстанції при ухваленні рішення не застосовано положення ч.3 ст.61 ЦПК України та не враховані обставини. які встановлені судовим рішенням.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник КП «Спецжитлофонд» апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт припинення з ОСОБА_2 договірних відносин. Отже, оскільки вимоги про стягнення неустойки є похідними та безпосередньо залежать від доведення обставин припинення зобов'язань по договору оренди внаслідок припинення його дії, що давало б підстави вважати, що відповідач використовував орендоване приміщення у визначений позивачем період без достатньої правової підстави, тому підстав для застосування цивільно-правової відповідальності з урахуванням положень ст..785 ЦК України немає.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 є гуртожитком, який належить на праві повного господарського відання КП «Спецжитлофонд» і використовується як гуртожитки з по кімнатним заселенням.

10 вересня 2006 року між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та ОСОБА_2 укладено договір № 4212 оренди житлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар, на визначений у п.5.1 строк, приймає в орендне користування житлове приміщення - кімнату АДРЕСА_1, житловою площею 13,00 кв.м., загальною площею 15,00 кв.м.

Відповідно до ст..810 ЦК України за договором найму ( оренди) житла одна сторона - власник житла ( наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні ( наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно із ст..821 ЦК України, договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п»ять років.

Пунктом 5.1 договору оренди встановлений строк його дії з 10 вересня 2006 року по 31 січня 2007 року. В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди, якими строк оренди продовжувався кожен раз на шість місяців, останній раз додатковою угодою № 11 від 4 квітня 2012 року строк дії договору визначено з 1 квітня 2012 року по 30 вересня 2012 року.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 16 жовтня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 19 березня 2014 року змінено в частині правового обґрунтування шляхом виключення посилання на статтю 116 ЖК УРСР. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що договірні відносини між сторонами припинені (30 вересня 2012 року) та відсутні підстави для подальшого проживання відповідача на спірній житловій площі.

Суд першої інстанції встановлених судовим рішенням обставин не врахував і безпідставно вважав недоведеним факт припинення між сторонами договірних відносин у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що договір оренди вважається поновленим на строк з 1 жовтня 2012 року по 20 жовтня 2018 року, тобто 6 років 20 днів ( загальний строк користування відповідачем спірним житловим приміщенням), оскільки жодна із сторін не заявила про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, не ґрунтуються на вимогах закону.

За умовами укладеного 10 вересня 2006 року між сторонами договору оренди житлового приміщення орендар зобов'язався звільнити приміщення, яке надано в оренду, після закінчення обумовленого цим договором строку його дії (п.3.2.5).

Отже, оскільки судовим рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 19 березня 2014 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду м.Києва від 16 жовтня 2014 року, встановлено, що договірні відносини між сторонами припинені з моменту закінчення строку дії договору (30 вересня 2012 року), відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний звільнити спірне приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Аналогічне положення міститься в п.3.2.5 договору оренди, згідно з яким невиконання орендарем зобов'язання щодо звільнення приміщення у випадках закінчення строку дії договору дає орендодавцю право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування приміщенням за кожний місяць прострочення .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 спірне приміщення не звільнив, незважаючи на вимоги КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» від 1 квітня 2013 року, а тому позивач вправі вимагати сплати неустойки. ( а.с.31).

За встановлених обставин вважати обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_2 неустойки за користування приміщенням після закінчення дії договору , немає підстав. А тому рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 3 грудня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача неустойки за два місяці - квітень та травень 2013 року в сумі 316 грн.80 коп. ( 79,20 грн. ( розмір орендної плати за один місяць, визначений п.2.2 договору) х2 х 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» -задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 3 грудня 2014 - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» неустойку в сумі 316 грн.80 коп., судовий збір в сумі 229 грн.40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: