АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2014 року даний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції заборгованість за кредитним договором в сумі 82 623.02 дол. США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 660 405.80 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції заборгованість за кредитним договором в сумі 82 623.02 дол. США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 660 405.80 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції заборгованість за кредитним договором в сумі 82 623.02 дол. США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 660 405.80 грн. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції витрати по сплаті судового збору по 860.25 грн., з кожного

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 за довіреністю, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у позові, припинення поруки поручителів - відповідачів на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, про застосування строків позовної давності до усіх вимог позивача. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процессуального права, незаконість судового рішення. Зазначає, що суд не мав права розглядати спір за відсутності відповідачів та до розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі. Вважає, що суд безпідставно відхилив клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи про припинення поруки та не звернув уваги на те, що позивач змінив не тільки підстави, а й предмет позову та не урахував, що обсяг відповідальності без згоди на те поручителів збільшився, що є підставою для припинення поруки. Вказує, що судом неправильно обрахована пеня та не застосовано позовну давність.

В судове засідання сторни не з'явилися. Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 74, ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала їх повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем вимог в частині невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань та наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідачів солідарно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх правильними.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 01.07.2008 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (змінило назву на ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") та ОСОБА_4, був укладений Кредитний договір № 014/9408/82/73944.

Згідно з п. 1.1, 1.1.7, 1.2.1 Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит за програмою кредитування "Кредит під заставу нерухомості" в сумі 71 400, 00 доларів США строком на 120 місяців до 01.07.2018 року із процентною ставкою 14 % річних.

Відповідно до п. 7.2 Договору позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту першого числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту. Якщо дата сплати не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті сплати.

Статтею 9 Кредитного договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором Банк має право вимагати дострокового погашення кредиту у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до умов Кредитного договору.

Кредитор має право пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більше ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але більше трьох раз протягом останніх дванадцяти місяців.

Позичальник зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за Кредитним договором протягом не більше ніж 30 календарних днів з моменту її пред'явлення. У разі невиконання позичальником цієї вимоги кредитор має право звернути стягнення за будь-яким з договорів забезпечення або вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника, які не суперечать чинному законодавству України .

За прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за Кредитним договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 % від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно (п. 16.3 Кредитного договору).

Пунктом 16.7 кредитного договору сторони встановили строк позовної давності у три роки до всіх правовідносин, що виникнуть між сторонами при виконанні кредитного договору.

На забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_4, 01.07.2008 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2, між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_5, між ВАТ "РайффайзенБанк Аваль" та ОСОБА_6 були укладені Договори поруки.

Крім того, 01.07.2008 року між Банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та імені неповнолітнього ОСОБА_8, був укладений Договір іпотеки до Кредитного договору, відповідно до умов якого іпотекодавці передали Банку в іпотеку квартиру ІНФОРМАЦІЯ_1.

Банком здійснено надання кредитних коштів ОСОБА_4 у визначеній кредитним договором сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною першою ст. 554 ЦПК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК, інших актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 526 ЦПК України).

Судом установлено, що відповідачі, у порушення положень наведених норм права та умов укладених договорів, свої зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів у встановлені строки не виконують, в наслідок чого станом на 26.02.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 82 623, 02 доларів США, що за курсом НБУ в еквіваленті становить 660 405, 80 грн., а саме: - заборгованість за кредитом - 60 441, 14 доларів США, що в еквіваленті становить 483 106, 03 грн.; - заборгованість за відсотками - 5 147, 72 доларів США, що в еквіваленті становить 41 145, 73 грн.; - пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 17 034, 16 доларів США, що в еквіваленті становить 136 154, 04 грн.

Розрахунок заборгованості поданий позивачем відповідачами не спростований, не зазначено у чому полягає його неправильність або помилковість, свого розрахунку не подано, тому суд правильно виходив з того, що заборгованість за кредитним договором становить 82 623, 02 доларів США, що за курсом НБУ в еквіваленті становить 660 405, 80 грн.

Розрахунок заборгованості та пені за прострочення порушення строків погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом здійснений позивачем відповідно до п. 16.7 кредитного договору у межах строку встановленого ст. 257, 259 ЦК України, тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

У грудні 2012 року та у лютому 2013 відповідачам були направлені письмові вимоги із зазначенням заборгованості та вимогою її погашення, проте заборгованість погашена не була і позивач звернувся із позовом до відповідачів протягом 6 місяців з часу закінчення строку на добровільне виконання письмової вимоги.

Ураховуючи, що відповідно до умов договору поруки відповідачі є солідарними боржниками та виходячи з положень ст. 554 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у позивача виникло право на стягнення заборгованості по кредиту і такі кошти правильно стягнуті з відповідачів солідарно.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання,а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності.

Судом було установлено, що з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, кредитор та позичальник 30.03.2009 року уклали Додаткову угоду № 96-05/13/587 до Кредитного договору якою сторони врегулювали порядок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав.

Виходячи з умов Додаткової угоди підстави для висновку про збільшення обсягу відповідальності відсутні, оскільки в цій угоді зазначено, що заборгованість по кредиту збільшується на суму заборгованості по процентах, що не супроводжується додатковою видачею кредитних коштів. При цьому тимчасово на період з 30.03.2009 року по 30.03.2010 року зменшується розмір щомісячних платежів, визначених у графіку погашення кредиту.

При цьому строк дії договору та графік здійснення платежів не змінювалися.

Зміна розміру щомісячних ануїтетних платежів у сукупності, не змінила загального обсягу відповідальності поручителя. З огляду на таке вважати договір поруки припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не можна й доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають відхиленню.

З матеріалів справи убачається, що усі відповідачі були обізнані про наявність даного спору в суді, належним чином повідомлялися про судові засідання, про що свідчать зворотні повідомлення, долучені до справи, проте зловживали своїми процесуальними правами й з метою затягування судового розгляду по черзі оскаржували ухвалу про відкриття провадження у справі та не з'являлися в судові засідання, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення їх прав розглядом справи за їх відсутності .

Предметом даного позову є стягнення заборгованості по кредитному договору і право визначення способу задоволення заявлених вимог надано позивачу.

Право позивача на зміну підстав позову встановлено ч. 2 ст. 31 ЦПК України й позивач скористався таким своїм правом.

Посилання в апеляційній скарзі на одночасну зміну позивачем предмету та підстав позову не можна вважати обґрунтованими з огляду на те, що предмет спору - стягнення заборгованості не змінювався.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містіть.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/13573/13

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2650/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.