РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/391/15-ц

Провадження № 2/700/207/15

22 травня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

за участю секретаря Кравець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та встановлення права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та встановлення права власності.

В судове засідання позивач не зявилася, звернулася з заявою в якій просить розглянути справу без її участі. Згідно позовної заяви ОСОБА_2 у лютому 2015 року домовилась з ОСОБА_4 про купівлю у неї житлового будинку надвірними будівлями та спорудами розташованого на земельній ділянці розміром 0,63 га в с.Тихонівка, по вул.. Євстігнєєва, 18 Лисянського району, Черкаської області. Між ними досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов договору, відповідач отримала повністю всі кошти за будинок, що стверджується засвідченою письмовою розпискою, передала технічну документацію на будинковолодіння та обіцяла підготувати правовстановлюючі документи на вказане будинковолодіння для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу до 01.03.2015 року. ОСОБА_2 розпочала ремонт будинку. Однак, до цього часу відповідач зобовязань повністю не виконала, будь-яких дій, необхідних для підписання договору купівлі-продажу. На неодноразові прохання виготовити необхідні документи та підписати договір відбувається лише обіцянками, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу будинковолодіння, розташованого в с.Тихонівка по вул.. Євстігнєєва, 18 Лисянського району, Черкаської області укладений між нею та ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на дане будинковолодіння.

Відповідач в судове засідання не зявилася, звернулася до суду з заявою в якій просить справу розглянути без її участі, проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно розписки відповідача 06 лютого 2015 року, відповідач отримала від позивача гроші в еквіваленті 17000 грн., які є повною оплатою за будинковолодіння в с.Тихонівка по вул.. Євстігнєєва, 18 Лисянського району, Черкаської області та передала технічну документацію на вище вказане будинковолодіння. Факт укладання договору саме в квітні 2015 року сторони не заперечують.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 656 цього кодексу предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин сторонами у справі фактично укладено договір купівлі-продажу будинковолодіння.

З вини відповідача договір не був нотаріально посвідчений, оскільки останній не виконав повністю своїх обовязків щодо підготовки правовстановлюючих документів. На неодноразові вимоги позивача відповідач щодо вчинення будь-яких дій на укладання договору відмовляється.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку, або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені в ст. 220 ЦК України, згідно вимог якої такий договір є нікчемним. Згідно ч. 2 вказаної статті Цивільного кодексу, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом достовірно встановлено, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинковолодіння. Проте, між сторонами відбулося повне виконання умов договору, зміст договору відповідає дійсній волі сторін, даний договір не порушує прав та інтересів інших осіб.

Визнання позову також самим відповідачем не суперечить закону та не порушує право інших осіб, а тому суд може прийняти визнання позову відповідачем.

Враховуючи вищевикладене необхідно визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташоване в с.Тихонівка по вул.. Євстігнєєва, 18 Лисянського району, Черкаської області укладений у лютому 2015 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_2 право власності на вищевказане будинковолодіння.

Позивач в позовній заяві просить визнати за нею право користування присадибною земельною ділянкою розміром 0,63 га в с.Тихонівка вул.. Євстігнєєва,18 Лисянського району, Черкаської області.

В цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України, передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Ч.4 ст.120 Земельного кодексу встановлюється загальне правило, відповідно до якого, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Означена норма ставить умови такого переходу в залежність не тільки від змісту договору про перехід права на земельну ділянку, але і від договору відчуження будівель, споруд, зміст якого може змінювати загальне правило пропорційного переходу прав на земельну ділянку до набувачів будівлі. Дана норма(поряд з договором про перехід прав на будівлю(споруду) практично визначає основну умову договору про перехід права на земельну ділянку, не дозволяючи сторонам вийти за встановлені законом рамки пропорційності розподілу прав на ділянку на стадії укладення договору про перехід права на неї, якщо раніше вони не передбачали таку можливість у договорі відчуження будівлі.

Проте ч.6 ст.120 ЗК України та ч.2 ст.377 Цивільного кодексу передбачають, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що повязане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, "право, на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду..., свідчить про автоматичність переходу права на земельну ділянку, хоча законодавець ухилився від визначення, яке право на земельну ділянку та як воно переходить до набувача будинку. ЗК України це питання частково врегульоване. Там вказано, що переходить те право на земельну ділянку, яке мав власник будинку.

З цього слідує, що для договору купівлі-продажу(або іншого договору відчуження) будинку (будівлі, споруди) не потрібно вирішувати питання про право на земельну ділянку, а вимагається лише позначення її розміру та кадастрового номера.

Відповідно до Постанови «Про затвердження порядку сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарський операцій від 03.11.1998 року сторони сплатили збір на обовязкове пенсійне страхування.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 220, 377, 392, 655, 656, 657, ЦК України, ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 120 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та встановлення права власності, задоволити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташоване в с.Тихонівка по вул.. Євстігнєєва, 18 Лисянського району, Черкаської області укладений у лютому 2015 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташоване на присадибній земельній ділянці розміром 0,63 га в с.Тихонівка по вул.. Євстігнєєва, 18 Лисянського району, Черкаської області, що належав на праві власності ОСОБА_3.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Лисянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча