РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/11170/15-ц

Пров. №2/668/3076/15

17.11.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого Булах Є.М.

при секретарі Зайченко К.С.

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 44 360, 06 грн. за кредитним договором №НЕН0RK00120360 від 06.09.2004р., а також судові витрати в розмірі 1218,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до укладеного договору №НЕН0RK00120360 від 06.09.2004р. ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 1789,00 грн. строком повернення до 06.09.2006 року. В порушення вимог діючого законодавства відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 12.08.2015 р. має заборгованість в сумі 44 360,06 грн., яка складається з: 1576,21грн. заборгованості за кредитом; 12065,90 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 313,95 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 30 404,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Представник позивача у судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином (ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, без участі сторін, що відповідає вимогам ст.ст.158,169,224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2004 р. сторони уклали кредитний договір №НЕН0RK00120360, за умовами якого ОСОБА_1 отримав від банку кредитні кошти в сумі 1789,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та строком користування до 06.09.2006 року.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до розділу 2.2 кредитного договору №НЕН0RK00120360 від 06.09.2004р., ОСОБА_1 зобовязався використати кредит на визначені цілі; сплатити проценти за користування кредитом, в тому числі здійснити повну сплату процентів не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; погасити кредит в порядку, в сумах і строки, передбачені договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Розмір неустойки встановлюється договором (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

При порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених договором, Банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф (розділ 4 кредитного договору №НЕН0RK00120360 від 06.09.2004р.).

Виходячи з аналізу вищезазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобовязання. Пенею ж є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обовязку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання, а й від часу такого невиконання. Тобто, пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання.

Відповідно до змісту договору ОСОБА_1 був ознайомлений і погодився з його умовами, а також з відповідальністю, яка наступає в разі невиконання узгоджених умов кредитного договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З розрахунку заборгованості за вищевказаним договором №НЕН0RK00120360 від 06.09.2004р. вбачається, що станом на 12.08.2015 р. відповідач має загальну заборгованість в сумі 44 360,06 грн., яка складається з: 1576,21грн. заборгованості за кредитом; 12065,90 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 313,95 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 30 404,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Вирішуючи питання про правомірність нарахованих банком сум до стягнення, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити процента.

Отже, виходячи зі змісту зазначеної норми закону нарахування процентів за користування кредитом, комісії та пені після закінчення строку дії договору не передбачено. Строк кредитного договору сторонами визначено до 06.09.2006 року, а тому нарахування процентів, комісії та пені повинно бути здійснено до 06.09.2006 року включно.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів встановив, що позивач здійснив їх нарахування з 06.09.2004 року по 12.08.2015 року у сумі 12065,90 грн., у той час як відповідно до вимог закону та положень укладеного договору між банком та позичальником суми до стягнення повинні бути нараховані строком до 06.09.2006 року включно.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахована сума до сплати по процентам у строк з 06.09.2004 року по 06.09.2006 року включно становить 1080,18 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання про правомірність заявленої до стягнення суми комісії у розмірі 313,95, яка нарахована банком, як заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 06.09.2004 року по 12.08.2015 року, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору від 06.09.2004 року позивач та відповідач погодили, що банк надає позичальнику грошові кошти у розмірі 1789,00 грн. зі сплатою за користування кредитом комісії у розмірі 1,35% від суми виданого кредиту початково в момент надання кредиту плюс сума, яка розрахована відповідно до п. 3.10 даного договору.

З наданого позивачем розрахунку загальної заборгованості відповідача за період з 06.09.2004 року по 12.08.2015 року, судом не встановлено наявність розрахунку комісії, а саме розрахунок її нарахування, що проведений у відповідності до вимог закону, яка б узгоджувалась як з умовами підписаного сторонами договору кредиту, самим розрахунком так і положенням ст. 1054 ЦК України, у звязку із чим суд встановлює ненадання позивачем доказів на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем за комісією у розмірі 313,95 грн. Враховуючи зазначене, суд, на час вирішення справи позбавлений можливості перевірити правильність та законність нарахованої позивачем до стягнення суми за комісією у розмірі 313,95 грн. та встановити правильність її нарахування у в межах строку дії кредитного договору, тобто до 06.09.2006 року включно.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги банку правомірні і підлягають задоволенню в частині стягнення загальної заборгованості у розмірі 2656,39 грн., яка складається із - заборгованості по кредиту у розмірі 1576,21 грн., по відсоткам за кредитом у розмірі 1080,18 грн., які заявлені за період часу з 06.09.2004 року в межах строку дії договору, тобто до 06.09.2006 року включно.

Позовні вимоги щодо стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки строк дії договору погоджений сторонами та закінчився 06.09.2006 року, а банк звернувся до суду із даним позовом у вересні 2015 року, тобто з порушенням спеціальної позовної давності, передбаченої ч. 2 ст. 258 ЦК України один рік. Нарахування неустойки після закінчення строку дії договору не передбачено, оскільки строк позовної давності відносно нарахування суми пені є спеціальним і збільшенню не підлягає.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Прийшовши до висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, на час розгляду справи позовних вимог про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, не заявляв, тож судом розглянуто справу та вирішено спір в межах заявлених вимог позивачем.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ «ПриватБанк» судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 74,30 грн.

Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 549, 551, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №НЕН0RK00120360 від 06.09.2004р. в сумі 2656,39 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 1576,21 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 1080,18 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок відшкодування судового збору 74,30 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СуддяОСОБА_2