Справа № 495/1791/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

21 травня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої судді: Чебан Н.В.

при секретарі: Ткаченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 13.03.2014 року звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності, посилаючись на те, що 21.01.2013 року ОСОБА_2 взяв у нього у позику грошові кошти у розмірі 50000 грн. та зобов'язався їх повернути до 01.09.2013 року. Проте станом на 13.03.2014 року грошові кошти відповідачем повернуто не було. Тож, у зв'язку із неможливістю повернення боргу між сторонами було досягнуто домовленості щодо погашення заборгованості шляхом передачі позивачу відступного, а саме прибудови літ. «А3», загальною площею 120,28 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.У зв'язку із вищевикладеним позивач просить суд: в рахунок погашення заборгованості за договором позики, укладеним 21.01.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в порядку відступного, визнати за ОСОБА_1 право власності на прибудову літ. «А3», загальною площею 120,28 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

10.06.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області винесено ухвалу про закриття провадження у справі у зв'язку з визнанням мирової угоди(а.с.68-69).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.02.2015 року скасовано ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2014 року та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.92-93).

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявик суду невідома.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявик суду невідома (а.с.105-106).

Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи вважає, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.01.2014 року між сторонами в простій письмовій формі було укладено угода про передачу відступного, відповідно до якої ОСОБА_2 передає в рахунок погашення боргу в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень в порядку ст. 600 Цивільного кодексу України, а ОСОБА_1 приймає у власність прибудову літ. «АЗ», загальною площею 120, 28 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 (а.с.3).

Таким чином, з даної угоди вбачається, що між сторонами попередньо виникли зобов'язальні правовідносини, та відповідно відповідач взяв у борг у позивача 50000 грн.

Позивач стверджує, що у зв'язку із неможливістю повернення боргу між сторонами було досягнуто домовленості щодо погашення заборгованості шляхом передачі позивачу відступного, а саме вищенаведеного нерухомого майна.

У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Таким чином, уклавши, фактично, договір позики, сторони -позивач та відповідач -досягли згоди з усіх істотних умов договору, визначивши обсяг прав та обов'язків, які настають внаслідок укладення зазначеного договору.

За таких обставин ОСОБА_1, на правах позикодавця, володіє правом вимоги щодо виконання відповідачем свого грошового зобов'язання та повернення запозичених в нього коштів, що відповідає положенням ст.1049 ЦК України. Проте до обсягу прав, які виникли у ОСОБА_1 як наслідок укладення з відповідачем договору позики, не входить визнання за ним права власності на нерухоме майно.

У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, чинним законодавством, не встановлено, що невиконання позичальником своїх зобов'язань може слугувати правовою підставою для визнання за позикодавцем права власності на нерухоме майно позичальника.

У відповідності до ст. 600 ЦПК України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.Передання відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. В даному випадку сторони доходять згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто здійснення тих дій, які становлять його зміст, боржник виконує якісь інші дії (передає інше майно, гроші тощо).

З матеріалів справи вбачається, що прибудова літ. «А3», загальною площею 120,28 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є самочинно збудованою будівлею. Даний факт також підтверджується висновком № 22/04 судової будівельно-технічної експертизи (а.с.47-56).Таким чином, відповідач не набув право власності на спірну споруду, в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності за ОСОБА_2 на прибудову літ. «А3», загальною площею 120,28 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,тож вона не може бути переданою у рахунок погашення заборгованості на підставі ст. 600 ЦПК України позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності є необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В.Чебан