Провадження № 2/750/3520/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого - судді Карапута Л.В.,

при секретарі Руденок В.О.,

за участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди,

встановив:

15 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в розмірі 11900 грн. 00 коп. та 3000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.02.2015 року позичив кошти відповідачу в сумі 5000 грн., які відповідач повинна була повернути частинами по 1000 грн. до 10 липня 2015 року, та 4 серпня 2015 року 6900 грн., які відповідач повинна була повернути до 10 серпня 2015 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем написано дві розписки від 10.02.2015 року та від 04.08.2015 року. Проте на даний час кошти не були повернуті. В звязку з неповерненням коштів позивач просить стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 грн. 00 коп., яка полягає в душевних стражданнях, які зазнав через неповернення коштів.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і наполягав на їх задоволенні.

Відповідач просила відмовити в задоволенні позову, зазначила, що розписки, на які посилається позивач були написані під впливом насильства та під впливом погроз з боку останнього та кошти 10.02.2015 року та 04.08.2015 року від позивача не отримувала. Також пояснила, що підпис належить їй та до правоохоронних органів не зверталася. Після оголошеної в справі перерви відповідач до суду не з»явилася, просила в поданому до суду клопотанні провести розгляд без її участі.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 10.02.2015 року взяла від ОСОБА_1 5000 грн. 00 коп. та зобовязувалася повернути кошти до 10 липня 2015 року та 4 серпня 2015 року 6900 грн. 00 коп. та зобовязувалася повернути кошти до 10 серпня 2015 року.

Відповідач не повернула отримані кошти, при цьому в розписці від 04.08.2015 року власноручно зазначила, що розписка написана власноручно, добровільно, а розписка від 10.02.2015 року написана в присутності свідків. Одночасно відповідачем не надано суду беззаперечних доказів щодо написання вказаних розписок під тиском.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Оскільки відповідач у встановлений строк на вимогу позивача гроші не повернув. Тому враховуючи викладене, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості за борговою розпискою від 10.02.2015 року в розмірі 5000 грн. 00 коп. та за борговою розпискою від 04.08.2015 року в розмірі 6900 грн. 00 коп. на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, а саме, договорів та інших правочинів.

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, як то передбачено ст. 599 ЦК України.

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Виходячи з вищенаведеного, позивачем не надано беззаперечних доказів спричинення моральної шкоди відповідачем в звязку з неповерненням коштів, тому в частині стягнення моральної шкоди позивачу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 509, 1046, 1047 ЦК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 5000 грн. за борговою розпискою від 10.02.2015 року та заборгованість в розмірі 6900 грн. за борговою розпискою від 04.08.2015 року, а всього на загальну суму в розмірі 11900 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.В. Карапута