Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Бердянський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки.

Прокурор посилався на те, що п. 5.9 рішення Бердянської міської ради від 25 лютого 2010 року № 41 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0864 га, в межах норм безоплатної приватизації, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва. ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

Згідно з договором купівлі-продажу від 05 серпня 2011 року ОСОБА_2 продала вказану земельну ділянку ОСОБА_1. Реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 була здійснена 22 липня 2014 року, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під час прокурорської перевірки було встановлено, що рішення Бердянської міської ради від 25 лютого 2010 року № 41 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» було затверджено проекти відведення та передано у власність громадянам, у тому числі і відповідачу ОСОБА_2, земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва з порушенням вимог ст. ст. 51, 60, 61, 84, 118 ЗК України, ст. ст. 85, 88, 89, 90 ВК України, п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», ст. ст. 12, 19 Закону України «Про планування та забудову територій», ст. ст. 1, 16, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень», чим грубо порушено вимоги законодавства та не дотримано порядку набуття права власності на землю.

За повідомленням Бердянської міської ради від 12 грудня 2014 року з посиланням на генеральний план м. Бердянська, який був затверджений рішенням Бердянської міської ради від 25 червня 2009 року № 8, земельна ділянка по АДРЕСА_1 розміщується частково на території зелених насаджень спеціального призначення та частково на території, яка передбачена для створення магістралі загальноміського значення. Відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів у межах м. Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів у міських населених пунктах також передбачена пунктом 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень».

Відповідно до схеми місцезнаходження земельної ділянки остання знаходиться на території м. Бердянська, в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. А тому надання цієї земельної ділянки у власність для ведення індивідуального дачного будівництва є порушенням вимог ст. 60 ЗК України та ст. ст. 88, 90 ВК України, якими передбачено, що земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації. Однак у затвердженому спірним рішенням міської ради проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки.

Враховуючи вказане, прокурор просив визнати недійсним та скасувати п. 5.9 рішення Бердянської міської ради від 25 лютого 2010 року № 41, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, витребувати з володіння ОСОБА_1 спірну земельну ділянку та передати її територіальній громаді м. Бердянська.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п. 5.9 рішення сімдесят дев'ятої сесії V скликання Бердянської міської ради від 25 лютого 2010 року № 41 «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0864 га з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1, для індивідуального дачного будівництва.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 17 травня 2010 року Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_2, на земельну ділянку площею 0,0864 га - для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувано з володіння ОСОБА_1 земельну ділянку вартістю 81 423 грн 36 коп., площею 0,0864 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Бердянську, та передано її територіальній громаді м. Бердянська.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що згідно з п. 5.9 рішення Бердянської міської ради від 25 лютого 2010 року № 41 затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0864 га, в межах норм безоплатної приватизації, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1, Запорізька область, для індивідуального дачного будівництва.

ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який 17 травня 2010 року був зареєстрований управлінням Держкомзему у м. Бердянську в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 59.

Судами також встановлено, що право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 серпня 2011 року № 1663, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу, та державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 17 травня 2010 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що передача у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва була здійснена з порушенням визначеного законодавством порядку, зокрема, ст. ст. 118, 123 ЗК України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Такі висновки ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідають вимогам закону.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно з ч. 2 ст. 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

За положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини, вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене імперативними нормами (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України). Отже, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Як вбачається зі схеми місцезнаходження земельної ділянки, остання знаходиться в межах м. Бердянська, на відстані 504 м від урізу води Азовського моря.

Судами встановлено, що на час прийняття спірного рішення Бердянської міської ради було наявне рішення Бердянської міської ради від 10 грудня 2004 року № 11, яким була встановлена 40-метрова прибережна захисна смуга вздовж Азовського моря в межах м. Бердянська, але вказане рішення було скасовано постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2010 року.

Згідно з листом виконкому Бердянської міської ради від 05 лютого 2015 року № 04-0698/37 на момент прийняття спірного рішення діяв Генеральний план м. Бердянська, затверджений рішенням шістдесят восьмої сесії Бердянської міської ради V скликання від 25 червня 2009 року № 9. Проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги Азовського моря на території м. Бердянська на момент прийняття спірного рішення Бердянської міської ради не розроблявся і не затверджувався.

При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486.

Сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.

Відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року № 6-16цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-155цс14, від 05 листопада 2014 року № 6-171цс14, від 19 листопада 2014 року № 6-175цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-179цс14, від 19 листопада 2014 року № 6-182цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що при передачі земельної ділянки ОСОБА_2 було порушено вимоги законодавства, рішення, прийняте Бердянською міською радою в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, є незаконним та підлягає скасуванню. Також суд дійшов правильного висновку про визнання недійсним державного акта, виданого на підставі незаконного рішення Бердянської міської ради.

Ухвалюючи рішення про витребування у ОСОБА_1 спірної земельної ділянки та повернення її територіальній громаді м. Бердянська, суд, керуючись ст. ст. 387, 388 ЦК України, правильно виходив з того, що оскільки визнається незаконним рішення Бердянської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність ОСОБА_2, відпала підстава, за якою ОСОБА_2 набула у власність спірну земельну ділянку.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана