Справа № 620/273/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2015 року Зачепилівський районний суд Харківської області

у складі : головуючого судді Яценка Є. І.,

при секретарі Гагаріній С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Зачепилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому вказав, що він мав намір придбати для власних потреб трактор МТЗ 892 Беларус і знайшовши в інтернеті на сайті об»яв відповідне оголошення з прийнятною ціною зателефонував та домовився про зустріч.

26.03.2015 року позивач разом зі своїм братом ОСОБА_2 поїхали до м. Кременчуг Полтавської області, де на розі вулиць Воровського та Пролетарської знаходився офіс ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс». Під час переговорів між позивачем та представником ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» ОСОБА_3 останнім було запропоновано заплатити за трактор МТЗ 892 Беларус 2013 року випуску грошові кошти в розмірі 179 000 грн. та оформити відповідний договір. Позивачем близько 12.00 год. було заплачено вищевказану суму грошових коштів, він разом з братом повернувся до офісу компанії ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», де працівники наголосили щоб швидше підписували відповідні документи та їхали за трактором на склад до м. Київ, так як він залишився в одному екземплярі.

ОСОБА_1 запевнив, що під час підписання договору (який був складений на 15 сторінках) працівники ТОВ «ЛК»Автофінанс» постійно відволікали його увагу різними питаннями, не даючи змоги його нормально прочитати та зрозуміти умови. В результаті було підписано договір фінансового лізингу № 001587 від 26.03.2015 року та ОСОБА_3 надав позивачу адресу складу в м. Київ та сказав, що трактор потрібно забрати того ж дня до 17.00 год. Під час прямування до м. Київ позивачу зателефонував невідомий чоловік, який представився ОСОБА_4 та повідомив, що він є кладовщиком фірми ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та попередив, що на даний час він у відрядженні та не може передати трактор, пообіцявши наступного понеділка зайнятися даним питанням.

Позивач стверджує, що відразу по приїзді додому вони з братом поцікавилися змістом договору та подивилися інформацію та відгуки в інтернеті про ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та зрозуміли що їх ошукали, а сплачені грошові кошти за трактор в сумі 179 000 грн. є «адміністративним платежем», а не лізинговим платежем.

ОСОБА_1 вважає договір лізингу від 26.03.2015 року незаконним, оскільки під час укладення даного договору його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, відповідач порушив його права, як споживача, так як під час укладання даного правочину застосував нечесну підприємницьку діяльність, оскільки позбавив його достатнього часу для прийняття свідомого рішення. Також умови оспорюваного правочину порушують Закон України "Про захист прав споживачів", оскільки є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, навіть після підписання договору його було неодноразово введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, що в подальшому завдало йому шкоди як споживачу.

ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 001587 від 26.03.2015 року укладеного між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та стягнути на його користь сплачений «адміністративний платіж» в розмірі 179 000 грн.

В судовому засіданні позивач пояснив, що вартість трактора в доларах США, яка вказана в договорі, була вписана представником ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» ОСОБА_3 без його відома. Крім того, позивач запевнив, що суму 179 000 грн., яку він сплатив відповідно до квитанцій, він вважав повною вартістю трактора МТЗ 892, який мав намір придбати, тому з підстав зазначених в позовній заяві просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу від 26.03.2015 року та стягнути на його користь сплачені ним грошові кошти в сумі 179 000 грн.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засіданні не з"явився, однак подав до суду заперечення проти позову, згідно якого просить в задоволенні позову відмовити (а.с. 39-43).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що вони разом зі своїм братом ОСОБА_1 хотіли придбати трактор МТЗ 892 Беларус 2013 р.в. за вигідною ціною в розмірі 179 000 грн., яку пропонувала фірма ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», на що підписали договір лізингу від 26.03.2015 року, однак вважали, що підписують договір купівлі-продажу, сплатили всю суму вартості товару, однак до сьогоднішнього дня трактор так і не отримали. Вважає, що їх було введено в оману, оскільки при укладенні договору, їх було позбавлено достатнього часу для ознайомлення з умовами договору та прийняття свідомого рішення.

Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справ між ОСОБА_1 та ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 26.03.2015 року було укладено договір фінансового лізингу № 001587 з додатками, відповідно до умов яких лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу ( трактор МТЗ 892, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором (а.с. 7-14, 15-16).

На виконання вищевказаного договору 26 березня 2015 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ "Лізингова Компанія "АвтоФінанс" суму в розмірі 179 000 грн., що стверджується копіями квитанцій від 26 березня 2015 року (а.с. 17, 18).

Згідно з п. 1.4 вищевказаного Договору фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 892, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Пунктом 1.8 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцяти) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору.

Згідно положень ч. 1, пп. 2, 4, 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" ,- нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняється як такі, що вводять в оману: пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійними.

Таким чином, вищевказаними нормами закону встановлено недійсність правочинів, укладених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.

В силу ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", - правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків позивач та ОСОБА_2 повністю заперечили те, що бажали придбати трактор МТЗ 892 Беларус у лізинг чи кредит, та ствердили, що мали намір придбати трактор і повністю за нього розрахуватись, оскільки у них були у наявності кошти, в розмірі вартості трактора, вказаного на інтернет-сторінці сайту «AVTO RIA», які ними були сплачені, суд приходить до висновку про те, що воля позивача при укладенні правочину не була направлена на укладення оспорюваного правочину.

Крім того, як ствердили в судовому засіданні позивач та свідок ОСОБА_2, які були допитані як свідки, при підписанні оспорюваних договорів фінансового лізингу їм не надали достатньо часу для ознайомлення із умовами договору, так як представник відповідача активно заважав їм у цьому, постійно відволікаючи їхню увагу, наголошуючи при цьому, що необхідно швидше підписати договір та їхати в м. Київ для отримання трактора, так як склад працює до 17.00 год, а вже близько 13.00 год..

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доведеним є факт того, що невідповідність обставин дійсності виникла через умисні дії відповідача, щодо бажання ввести в оману позивача, а факти (обставини), що не відповідають дійсності, є істотними для вчиненню ними правочину.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах).

Ч. 1 ст. 203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 216 ЦК України, - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру та 1790, 00 грн. судового збору за вимоги майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 6, 203, 216, 230 ЦПК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст.15, 57-60, ст. 88, 208, 209, 218, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів -задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №001587 від 26.03.2015 року з додатками, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Автофінанс" та ОСОБА_1.

Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс", м. Київ, вул.. Шовковична, буд. 42-44, офіс 9СД2, індекс 01601, , р/р 3 в АТ «ОСОБА_5 Аваль», МФО 380805 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 179 000 (сто сімдесят дев»ять тисяч) грн.

Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на користь держави судовий збір в сумі 2033 (дві тисячі тридцять три) грн. 60 коп., який перерахувати на рахунок УДКСУ у Зачепилівському районі, код отримувача коштів 35579026, банк отримувача ГУДКСУ, МФО 851011, номер рахунку 0216.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання його копії, до Апеляційного суду Харківської області через Зачепилівський районний суд.

Головуючий, суддя Є.І. Яценко