АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарях: Дрозд Ю.С., Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», треті особи: Державна міграційна служба Святошинського району м. Києва, Київська міська рада, Святошинська районна державна адміністрація в м. Києві, про визнання права користування житловим приміщенням,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12022/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року у позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», треті особи: ДМС Святошинського району м. Києва, Київська міська рада, Святошинська районна державна адміністрація в м. Києві, про визнання права користування житловим приміщенням, відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що він та ОСОБА_2, ОСОБА_3 вселились в кімнати в квартирі АДРЕСА_2 в установленому порядку на підставі ордеру, виданого ТОВ «Гермес». На час їх вселення спірне житло мало статус гуртожитку. В подальшому статус спірної квартири було змінено та переведено до комунальної власності, у зв'язку з чим їх право користування житлом оспорюється, відповідач відмовляється укласти договір найму житлового приміщення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

Боженко Д.Є. в інтересах КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» проти апеляційної скарги заперечував.

В судове засідання ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням виконавчого комітету міськради від 16 березня 1970 року за №492 Про надання житлової площі під гуртожиток Київському об'єднанню «Головплодовочторг» на основі квартир №№181, 183, 201, 204, 205, 207, 209, 211, 213, 215 в житловому будинку АДРЕСА_2 був створений гуртожиток сімейного типу та в них були поселені працівники Київплодовочторгу. На підставі вказаного рішення між ЖЕК №1105 та ОРПК Шевченківського району м. Києва укладалися договори оренди приміщень.

13 квітня 1990 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів № 359 було прийнято рішення про ліквідацію гуртожитків, в тому числі, в жилому будинку АДРЕСА_2 та переселення громадян, які мешкають в даному гуртожитку і не перебувають на квартирному обліку, в інші гуртожитки управління, провести роботи по реконструкції та модернізації вивільнених квартир, які надати працівникам згідно черги. Однак, вказане рішення виконано не було і квартири 201, 207, 211, 213, 215 в будинку АДРЕСА_2 використовувались ВАТ «Гермес-Логістик» в якості гуртожитку на підставі договору оренди № 5649 від 01 лютого 1993 року та додаткових угод від 24 липня 2006 року.

28 липня 2006 року спільним рішенням адміністрації та профкому ВАТ «Гермес» № 6 від 4 липня 2006 року на ім'я ОСОБА_1 було видано ордер № 16 на право зайняття кімнат № 6,7 в квартирі АДРЕСА_2, на сім'ю з трьох осіб - він, дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 (а.с.85).

Позивачі зареєстровані в двох кімнатах № 6,7 в квартирі АДРЕСА_2: ОСОБА_2 з 28 липня 2006 року, а ОСОБА_1, ОСОБА_3 з 4 серпня 2006 року, що підтверджується відповідними відмітками про реєстрацію місця проживання в їх паспортах. Дані обставини представником відповідача не заперечуються.

На виконання рішення Київської міської ради №270/270 Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва від 09 жовтня 2014 року було створене КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», яке відповідно до розпорядження Святошинської районної державної адміністрації було визначене як балансоутримувач житлового та нежитлового фонду району.

Позивачі неодноразово зверталися до Святошинської районної державної адміністрації із заявами про укладення з ними договору оренди, проте, Святошинська районна державна адміністрація відмовляла у вчиненні відповідних дій, оскільки у позивачів відсутній ордер на зайняті приміщення.

У грудні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 порушили перед судом питання про визнання за ними права користування житловими кімнатами № 6,7 в квартирі АДРЕСА_2 та зобов'язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» укласти з ними договір найму житлового приміщення. В обґрунтування заявленого позовупосилались на те, що вони вселились у вказанікімнати у встановленому порядку - на підставі ордеру,виданого ТОВ «Гермес». На час їх вселення спірне житло мало статус гуртожитку, в подальшому статус спірної квартири було змінено та переведено до комунальної власності, у зв'язкуз чим їх право користування житлом оспорюється, а відповідач відмовляється укласти договір найму житлового приміщення.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до рішення Київської міської ради від 27 грудня 2001 року №208/1642 "Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва" будинок АДРЕСА_2 було передано до комунальної власності територіальної громади Святошинського району м. Києва.

Відтак, питання щодо оформлення та видачі ордерів на житлову площу, прийняття рішень щодо надання громадянам житлової площі належить до компетенції Святошинської у м. Києві державної адміністрації.

Згідно з рішенням Київської міської ради №270/270 Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва від 09 жовтня 2014 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» є балансоутримувачем комунальної власності Святошинського району м. Києва в частині переданого йому майна та згідно з своїм статутом відповідає за збереження та належне використання житлового та нежитлового фонду, зокрема, і будинку АДРЕСА_2 (переданий на баланс 06 лютого 2015 року згідно з розпорядженням Святошинської державної адміністрації №58).

Тобто, належним відповідачем за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання за ними права користування житловими кімнатами № 6,7 в квартирі АДРЕСА_2 має бути Святошинська у м. Києві державної адміністрація. Проте, таких вимог до Святошинської у м. Києві державної адміністрації позивачі не заявляли.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не було надано доказів порушення їх прав зі сторони КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ч. 2 ст. 1 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні таких вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, а відтак і в задоволенні вимог про зобов'язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» укласти з ними договір найму житлового приміщення, як похідних вимог.

При цьому, відмова в задоволенні в позові з цих підстав не перешкоджає зверненню позивачів до суду з відповідним позовом, правильно визначивши відповідача та підстави позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко