АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення коштів.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2015 року відкрито провадження по вказаній справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду ПАТ «КБ «Хрещатик» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2015 року скасувати, а позовну заяву повернути позивачу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

В апеляційній скарзі представник апелянта вказує, що на момент подачі позовної заяви до суду першої інстанції, позивач не підтвердив факт свого проживання чи реєстрації у Деснянському районі м. Києва, оскільки його поштова адреса відрізняється від адреси реєстрації, відтак справа не підсудна Деснянському районному суду м. Києва.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про відкриття провадження, виходив з того, що інформація, вказана позивачем у позовній заяві, свідчила про те, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яка відноситься до Деснянського району м. Києва.

Разом з тим, позов подано на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки згідно ч. 3 ст. 122 ЦПК України якщо за результатом отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі п.4 ч. 3 ст. 121 цього Кодексу.

Унікальний номер справи: 754/4487/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7320/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Пункт 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачає, що питання про підсудність справ визначається ЦПК, зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VII-1 - щодо заяв про оскарження рішень третейських судів та про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішень іноземних судів; статтею 404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; статтею 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред'являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК.

Разом з тим, у відповідності до ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту договору №140/2012-222 банківського вкладу «Гаманець» (на вимогу) від 15.02.2012 р., а саме п. 8 «юридичні, поштові та інші реквізити сторін», адресою проживання вкладника зазначено АДРЕСА_1.

При цьому пунктом 4.1 вищезазначеного договору сторони встановили, що адреси сторін, зазначені у розділі 8, є адресою фактичного знаходження (проживання сторін).

Таким чином, вказані у апеляційній скарзі доводи апелянта не мають правових підстав, оскільки позивач є належним чином зареєстрованим у Деснянському районі м. Києва.

Отже, суд першої інстанції вірно відкрив провадження в справі, відтак підстави для скасування ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року та повернення позовної заяви позивачу відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: