Справа №760/1655/15
№2/760/2248/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів Державної служби зайнятості України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по оплаті надурочних робіт,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в січні 2015 року звернувся до суду з позовом до Інституту підготовки кадрів Державної служби зайнятості (ІПК ДСЗУ) та у відповідності до кінцевої редакції своїх позовних вимог просив:

· поновити його на посаді доцента кафедри адміністративного менеджменту та політики зайнятості ІПК ДСЗУ з режимом робочого часу - неповний робочий день, 3 години (1/2 ставки посадового окладу доцента);

· стягнути з Відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2015р. по 01.02.2015р.;

· стягнути з Відповідача на свою користь заробітну плату за надурочні роботи в сумі 551415,88 гривень.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує наступним.

З 2007 року Позивач, як він вказує, працював в ІПК ДСЗУ на посаді доцента на умовах контрактів. Останній контракт був укладений 02 грудня 2013 року на посаді доцента кафедри адміністративного менеджменту та політики зайнятості ІПК ДСЗУ з режимом робочого часу - неповний робочий день, 3 години (1/2 ставки окладу доцента).

15 грудня 2014 року Інститут видав наказ №230к про звільнення Позивача у зв'язку з закінченням строку дії контракту. Позивач вважає, що таке звільнення відбулось з порушенням норм ст.49-2 Кодексу законів про працю, оскільки Відповідач не попередив його про звільнення за 2 місяці до цього. У зв'язку з цим Позивач просить поновити його на роботі на умовах контракту від 02.12.2013р. та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того, Позивач зазначає, що за період його роботи з 2007 по 2014 роки ним було виконано робіт понад обсяги (норми), встановлені контрактами і наказами, за які Відповідач розрахунків з ним не провів. Зазначені роботи Позивач відносить до категорії надурочних, а тому просить стягнути з Відповідача подвійну оплату за вказані години.

Зокрема, за розрахунками Позивача, здійсненими на підставі затверджених Відповдіачни звітів, загальний обсяг виконаних ним надурочних робіт складає:

· у 2007 - 346 годин (321 годин методичної роботи + 25 годин наукової роботи),

· у 2008 - 931 годину (869 годин методичної роботи + 62 години наукової роботи),

· у 2009 - 943,33 години (222 години методичної роботи + 397 години наукової роботи + 200 годин організаційної роботи + 124,33 годин навчальної роботи),

· у 2010 - 1859,45 години (1164 години методичної роботи + 488 годин організаційної роботи + 207,45 годин навчальної роботи),

· у 2011 - 18 годин методичної роботи,

· у 2012 - 579 годин (172 години методичної роботи + 59 годин наукової роботи + 274 годин організаційної роботи + 74 годин навчальної роботи),

· у 2013 - 2075 годин (1800 годин методичної роботи + 237 годин організаційної роботи + 38 годин навчальної роботи),

· у 2014 - 498 годин (380 годин методичної роботи + 98 годин організаційної роботи + 20 годин навчальної роботи).

З урахуванням розрахунків, наведених Позивачем, загальна сума заборгованості Відповідача перед ним по оплаті надурочних робіт становить 551415 гривень 88 копійок. Зазначену суму Позивач просить стягнути з Відповідача у примусовому порядку.

У судовому засіданні Позивач свої позовні вимоги підтримав, наполягаючи на тому, що усі надурочні роботи були проведені виключно у зв'язку з виробничою необхідністю, наявність якої підтверджується самим Відповідачем у письмових поясненнях.

Представники Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, наполягаючи на тому, при строковому трудовому договорі (контракті) не вимагається повідомлення працівника про його наступне звільнення, оскільки дата закічення контракту вже обумовлена сторонами у нього, а тому підстав для визнання незаконним звільнення Позивача у зв'язку з закінченням строку дії контракту немає.

Крім того, представники Відповідача зазначали про відсутність заборгованості перед Позивачем в частині оплати його роботи. Зокрема вказували, що протягом 2007-2014 років нормативне навчальне навантаження за посадою доцента в Інституті встановлювалось на рівні 700 годин. При цьому, на підставі п.5.4 Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затверджених наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993р. №161, дозволялось залучати викладачів до проведення навчальних занять понад обов'язковий обсяг навчального навантаження у межах 25% мінімального обов'язкового навчального навантаження. З урахуванням цих положень загальний обсяг навальної роботи, виконаний Позивачем за час роботи в Інституті не перевищує сукупне нормативне навантаження за ці роки з урахуванням 25% збільшення у зв'язку з виробничою необхідністю.

Що стосується таких складових педагогічної роботи як методична, організаційна та наукова робота, то в цій частині, як вказує сторона Відповідача, чинним законодавством України не встановлені граничні розміри навантаження вказаних робіт. Таким чином, підстав для визнання таких робіт надурочними, на думку Відповідача, немає.

Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог Позивача, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював в Інституті підготовки кадрів Державної служби зайнятості України з 2007 року на підставі контрактів №1 від 09.01.2007р., №17 від 26.12.2011р., №32 від 28.12.2012р. та №53 від 02.12.2013р.

Згідно з п.11.2 Контракту №53 від 02.12.2013р. строк його дії визначений сторонами і триває до 31 грудня 2014 року.

Відповідно до п.9.7 Контракту №53 за два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий строк.

У зв'язку з тим, що угода про продовження строку дії Контракту між сторонами не була досягнута, наказом №230-к від 15.12.2014р. ОСОБА_1 було звільнено з посади доцента кафедри адміністративного менеджменту та політики зайнятості 31 грудня 2014 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту згідно з п.2 ст. 36 КЗпП України.

Обґрунтовуючи свої вимоги про поновлення на роботі Позивач посилається на ст.49-2 Кодексу, яка встановлює, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Разом з тим, зі змісту глави III-А КЗпП можна зробити висновок про те, що вивільнення працівників - це категорія, яка може застосовуватися тільки щодо припинення трудового договору на підставі, зазначеній у п. 1 ст. 40 КЗпП, і до припинення трудових відносин у зв'язку з закінченням строку дії контракту не застосовується.

Таким чином, для задоволення вимог про поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу підстав немає, в цій частині позов відлягає задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення оплати за надурочні роботи, то суд враховує наступне.

Згідно з пп. 5.1, 5.2, 5.4, 5.5 Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 року робочий час викладача визначається обсягом його навчальних, методичних, наукових і організаційних обов'язків у поточному навчальному році, відображених в індивідуальному робочому плані.

Тривалість робочого часу викладача з повним обсягом обов'язків становить не більше 1548 годин на навчальний рік при середньотижневій тривалості 36 годин. Обсяг навчальних занять, доручених для проведення конкретному викладачеві виражений в облікових (академічних) годинах, визначає навчальне навантаження викладача.

У вищих навчальних закладах 3 і 4 рівня акредитації мінімальний та максимальний обов'язковий обсяг навчального навантаження викладача в межах його робочого часу встановлює вищий навчальний заклад з урахуванням виконання ним інших обов'язків (методичних, наукових, організаційних) і у порядку, передбаченому його статутом та колективним договором.

У випадках виробничої необхідності у вищих навчальних закладах 3 і 4 рівня акредитації викладач може бути залучений до проведення навчальних занять понад обов'язковий обсяг навчального навантаження, визначений індивідуальним робочим планом, в межах свого робочого часу. Додаткова кількість облікових годин встановлюється вищим навчальним закладом і не може перевищувати 0,25 мінімального обов'язкового обсягу навчального навантаження.

Зміни в обов'язковому навчальному навантаженні викладача вносяться в його індивідуальний робочий план.

Графік робочого часу викладача визначається розкладом аудиторних навчальних занять і консультацій, розкладом або графіком контрольних заходів та іншими видами робіт, передбаченими індивідуальним робочим планом викладача. Час виконання робіт, не передбачених розкладом або графіком контрольних заходів, визначається у порядку, встановленому вищим навчальним закладом, з урахуванням особливостей спеціальності та форм навчання.

Викладач зобов'язаний дотримуватися встановленого йому графіка робочого часу.

Обсяг навчальних занять конкретного викладача, виражений в облікових (академічних) годинах, складає його навчальне навантаження. Відповідно до статті 49 Закону України «Про вищу освіту» максимальне навчальне навантаження науково-педагогічних працівників не може перевищувати 900 годин на навчальний рік.

Робочий час викладача вищого закладу освіти 3 або 4 рівня акредитації визначається обсягом виконання ним певних обов'язків, зокрема, виконання ним навчальної, методичної, наукової та організаційної роботи.

У відповідності до п.3.10 Контракту №01 від 09 січня 2007 року, розрахованого на період з 09 січня 2007 року по 09 січня 2012 року, до обов'язків ОСОБА_1 покладено виконання навчального навантаження в обсязі 700 годин, методичної роботи - 250 годин, наукової роботи - 250 годин та організаційної роботи - 224 годин. (а.с. 70-71)

Згідно з п. 3.10 Контракту №17 від 26 грудня 2011 року, розрахованого на період з 09 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, до обов'язків ОСОБА_1 було покладено виконання навчального навантаження в обсязі 700 годин, методичної роботи - 300 годин, наукової роботи - 300 годин та організаційної роботи - 224 годин. (а.с. 72-73)

Згідно з п. 3.10 Контракту №32 від 23 грудня 2012 року, розрахованого на період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, до обов'язків ОСОБА_1 було покладено виконання навчального навантаження в обсязі 525 годин, методичної роботи - 225 годин, наукової роботи - 225 годин та організаційної роботи - 168 годин. (а.с. 74-75)

Відповідно до п. 3.10 Контракту №53 від 02 грудня 2013 року, розрахованого на період з 01 січня 201 року по 31 грудня 2014 року, до обов'язків ОСОБА_1 було покладено виконання загального педагогічного навантаження в обсязі 756 годин. (а.с. 9-11)

За наявних у справі матеріалів підтверджуються факти перевиконання Позивачем щороку педагогічного навантаження, визначеного у контрактах, укладених між Сторонами.

У відповідності до п.2.7 Положення про планування та облік педагогічного навантаження науково-педагогічних працівників ІПК ДСЗУ, за рішенням кафедри обсяги недовиконаного або перевиконаного педагогічного навантаження викладачів переноситься на наступний навчальний (календарний) рік.

Загальний обсяг навчальної роботи за 2007-2014 роки, виконаної Позивачем (5778,78 годин) не перевищує його нормативного навантаження з урахуванням права Відповідача на його збільшення на 25% (6343,75 годин).

Щодо можливості визначення іншої роботи (методичної, організаційної та наукової), виконаної Позивачем понад встановлені у контрактах нормативи, як надурочної суд звертає уваги на наступне.

У відповідності до ст. 62 Кодексу законів про працю надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (статті 52, 53 і 61). Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині третій цієї статті.

Таким чином, залучення працівників до надурочних робіт здійснюється з ініціативи роботодавця, і лише у виняткових, передбачених законом випадках.

Позивачем не доведено у встановленому порядку, що саме за вимогою Відповідача його було залучено до виконання робіт понад встановлені для нього щорічні нормативи. Представники Відповідача, в той же час, наполягали на тому, що жодних наказів чи розпоряджень, які б стосувались залучення ОСОБА_1 до надурочних робіт (методичних, наукових чи організаційних) не видавалось. Позивач добровільно, з власної ініціативи здійснював таку роботу, самостійно обліковував час, необхідний для її виконання і лише у кінці семестру звіти, у яких відображаються усі види навчальної, методичної, наукової та організаційної роботи, виконані викладачем із зазначенням фактично витраченого часу, подавались на затвердження відповідним навчальним і методичним відділам та науково-дослідним частинам, що передбачено пунктом 2.6 Положення про планування та облік педагогічного навантаження науково-педагогічних працівників ІПК ДСЗУ.

Зазначені твердження Позивачем не спростовані, а тому суд позбавлений підстав для встановлення факту, що Позивач протягом роботи в ІПК ДСЗУ в порядку, визначеному ст. 62 КЗпП України, залучався Відповідачем до виконання надурочних робіт.

Позивачем також не доведено наявність протягом усього періоду його роботи з 2007 по 2014 рік будь-якої з виключних підстав, передбачених ч.3 ст.62 КЗпП України, в разі якої можливе залучення працівника до надурочних робіт.

Позивачем не зазначено щодо кожного з випадків перевищення ним педагогічного навантаження причин такого перевищення, роботи, яку він виконував протягом таких годин, віднесення такої роботи до його індивідуального робочого плану, або окремого доручення роботодавця на їх вчинення тощо.

Таким чином перевиконання Позивачем встановленого для нього нормативного педагогічного навантаження протягом роботи в Інституті підготовки кадрів саме по собі не свідчить про залучення його Відповідачем до надурочних робіт в розумінні статті 62 КЗпП України. Відтак, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині оплати виконаної ним надурочної роботи суд також не вбачає.

Керуючись ст.ст. 38, 49-2, 61, 62 КЗпП України, статтями 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя