Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1332/15-ц
Провадження № 2/483/491/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2015 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря - Басової Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - управління Держземагенства у Очаківському районі Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

15 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0, 25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що згідно договору купівлі-продажу №0909 від 01 березня 2002 року, укладеного між нею, з одного боку, і ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з другого боку, вона набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2013 року вказаний договір визнано дійсним. 29 квітня 2014 року право власності на житловий будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом із житловим будинком позивачка стала фактичним власником земельної ділянки, на якій розташований цей будинок. Так, земельна ділянка площею 0,25 га, згідно державного акту, виданого відповідачці ОСОБА_2, призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Оскільки реєстраційна служба відмовляє в реєстрації права власності позивачки на зазначену земельну ділянку через відсутність окремого правовстановлюючого документа, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій зазначила, що позов підтримує. Крім того, просила віднести судові витрати на її рахунок.

Відповідачка ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає.

Третя особа - управління Держземагентства у Очаківському районі Миколаївської області, свого представника в судове засідання не направила, надала письмову заяву про розгляд справи без участі її представника.

Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 01 березня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 купила житловий будинок АДРЕСА_1.

В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію договору купівлі-продажу нерухомого майна №0909, який зареєстрований Південною товарною біржею (а.с. 7), та копію рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2013 року, яким вказаний договір визнано дійсним (а.с. 8).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 29 квітня 2014 року право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано реєстраційною службою Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 9).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, спірна земельна ділянка належить попередньому власнику - ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на земельну ділянку площею 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 99 (а.с.6, 10).

Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами частини другої статті 6, частини першої статті 22, частини першої статті 23 ЗК України (1991 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю.

Аналогічними за змістом нормами статті 81 ЗК України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка як об'єкт цивільних прав сформована відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_2 15 січня 1998 року (а.с. 6).

Відповідно до ст. 120 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Суд погоджується та, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує висновок Верховного Суду України у справі №6-2цс15 від 11 лютого 2015 року щодо застосування норм ст. 30 ЗК України від 18 грудня 1990 року та ст. 120 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, а саме.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Враховуючи викладене, а також той факт, що позивачка на підставі цивільно-правової угоди та рішення суду набула право власності на житловий будинок і вказане право зареєструвала, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку, на якій розташований належний їй житловий будинок.

Враховуючи клопотання позивачки, суд відносить судові витрати на її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 79, 209, 212-215 ЦПК, суд -

в и р і ш и в:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - управління Держземагенства у Очаківському районі Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Судові витрати віднести на рахунок позивачки.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час проголошення рішення, - у той же строк з дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: