Справа № 464/6846/15-ц
пр.№ 2/464/1821/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2015 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Лобко А.С.

з участю представника позивача Любашевського В.П.

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Львівського комунального підприємства «Дністер» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Сихівського районного суду від 27.03.2015 року скасовано судовий наказ, виданий 04.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ЛКП «Дністер» заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 5996 грн. 01 коп. та судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп.

13.08.2015 року ЛКП «Дністер» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не здійснюють оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на лютий 2015 року складає 5996 грн. 01 коп., яку ЛКП «Дністер» просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачок заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Представник позивача посилався на те, що позивач надав вищезазначену послугу, а відповідачки оплачували цю послугу не в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що відповідачка неодноразово зверталася до позивача з метою укладення договору, але договір укладено не було, тому позивачка сплачувала вартість послуг з у тримання будинку та прибудинкової території в тому розмірі, який вважала відповідним тим послугам, які надавалися позивачем. Відповідачка вважає, що заборгованості перед позивачем вона не має. Крім того, відповідачка просила застосувати позовну давність.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду позову повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду позову від відповідачки ОСОБА_3 не надходило.

Заслухавши представника позивача, відповідачку ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

На підставі реєстраційного посвідчення № 17-6397 від 15.07.2002 року відповідачка ОСОБА_2 є власником чотирьохкімнатної квартири НОМЕР_2 загальною площею 79,70 метрів квадратних в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1

Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована та мешкає у вищезазначеній квартирі.

Позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям багатоквартирного будинку, де розташована квартира, в якій мешкають відповідачки. Зокрема, позивач надає мешканцям вищезазначеного будинку послугу з утримання будинку та прибудинкової території.

З особового рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що вартість послуг з утримання будинку та прибудинкової території в період з грудня 2006 року по лютий 2013 року оплачувалася не в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 6191 грн. 17 коп.

Відповідачка вважає, що заборгованість не підлягає стягненню, оскільки договір про надання послуг між нею та позивачем укладено не було, вона набула право сплачувати вартість послуг в тому розмірі, який вважала правильним, про що письмово повідомила позивача.

Вирішуючи позов суд врахував наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів) та на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій (прибирання внутришньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, вивезення побутових відходів). Таким чином, послуги з утримання будинків та прибудинкових територій є одним з видів житлово-комунальних послуг.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що з грудня 2006 року по лютий 2013 року відповідачка сплачувала вартість послуг з утримання будинку та прибудинкової території в тому розмірі, який сама вважала правильним. При цьому відповідачка посилається на те, що договір з нею укладено не було, тому вона мала право сама вирішувати, в якому розмірі оплачувати вартість наданих позивачем послуг.

Суд не може погодитись з відповідачкою.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Цей Закон є нормативним актом спеціальної дії.

Разом з тим, ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

У ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасників правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст. 634 ЦК України договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач надає відповідачці житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідачка отримує ці послуги та в період з грудня 2006 року по лютий 2013 року частково оплачувала їх вартість.

Отже, між сторонами має місце договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Той факт, що між позивачем та відповідачкою не укладено окремого договору, не свідчить про відсутність договірних відносин та про відсутність у відповідачки обов'язку оплачувати вартість наданих позивачем послуг.

Таким чином, позивач має право вимагати і обґрунтовано вимагає в судовому порядку сплату заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

В якості заперечень відповідачка посилається на те, що позивачем встановлено тарифи, які не відповідають вимогам нормативних актів.

В ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що ціни та тарифи на житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

За правилами ст. 31 Закону органи місцевого самоврядування затверджують ціни та тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обгрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті.

Доказів того, що тарифи на послугу з утримання будинку та прибудинкової території визначені позивачем з порушенням норм законодавства, відповідачкою не надано.

В судовому засіданні відповідачка заявила про застосування позовної давності.

За вимогами ст. 256 ЦК України строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права (позовна давність) становить три роки.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за завою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Посилання представника позивача на те, що заява про застосування позовної давності має бути зроблена в письмовому вигляді та для такої заяви необхідно визнати заборгованість, не заслуговує на увагу, оскільки діюче законодавство не передбачає ні обов'язкової форми заяви, ні конкретних умов для прийняття такої заяви.

Вирішуючи питання застосування позовної давності до наявної заборгованості, суд враховує, що заборгованість почала утворюватися з грудня 2006 року.

Частинами 1 та 2 ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а також в разі пред'явлення позову.

Представник позивача посилається на те, що позовна давність перервалася, оскільки оплачуючи житлово-комунальні послуги відповідачка фактично вчинила дії, що свідчать про визнання нею свого боргу.

Суд не може з цим погодитись, оскільки в період наявності заборгованості відповідачка неодноразово зверталася до позивача із заявами, з яких вбачається, що вона не визнає наявність заборгованості.

В той же час, суд вважає, що позовна давність перервалася шляхом видачі судового наказу про стягнення заборгованості, що є спрощеною процедурою судового захисту. Подача позивачем заяви про видачу судового наказу з дотриманням положень, передбачених ст. ст. 121 - 130 ЦПК, перериває перебіг строку позовної давності, так само як і подача в установленому порядку позовної заяви по зазначених вище вимогам.

В судовому засіданні встановлено, що в травні 2010 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. Сихівським районним судом м. Львова 21.05.2010 року було видано судовий наказ про стягнення з відповідачок на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Таким чином, в травні 2010 року позовна давність перервалася та за правилами ч. 3 ст. 264 ЦК України її перебіг почався заново, а травні 2013 року знов перервався видачею судових наказів від 07.05.2013 року та від 04.03.2015 року.

Тому стягненню підлягає заборгованість за період з травня 2007 року до лютого 2013 року, яка складає 5677 грн. 48 коп.

Заборгованість за період з грудня 2006 року до травня 2007 року в розмірі 318 грн. 53 коп. стягненню не підлягає, оскільки цей період вже поза передбаченими законом строками позовною давністю. Доказів того, що позовна давність про стягнення заборгованості за цей період пропущена з поважних причин, позивачем не надано.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з обох відповідачок, суд враховує, що солідарне стягнення боргу за правилами ЦК України можливе лише у випадках, передбачених законодавством. Квартира, в якій мешкають відповідачки, є приватною власністю і тому на відповідачок не розповсюджуються правила ЖК України про солідарну відповідальність за комунальними боргами наймачів та членів їх сімей в квартирах державного житлового фонду. Також на них не розповсюджуються правила ЖК України про солідарну відповідальність за комунальними боргами наймачів та членів їх сімей в приватних будинках, оскільки відповідачки не є наймачами.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласники відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Тобто, відповідачки можуть разом відповідати за комунальними боргами лише в разі, якщо вони є співвласниками квартири.

В судовому засіданні встановлено, що власником квартири є лише відповідачка ОСОБА_2

Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов'язує. За вимогами ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Тобто, саме власник квартири несе обов'язок щодо її утримання свого нерухомого майна, в тому числі щодо сплати житлово-комунальних послуг.

За таких обставин суд приходить до висновку, що заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території підлягає стягненню лише з відповідачки ОСОБА_2, як з власника квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 646 від 21.07.2015 року. Оскільки позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 4, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 256, 261, 264, 267, 319, 322, 360, 624-627 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Львівського комунального підприємства «Дністер» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Дністер» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5677 (п'ять тисяч шістсот сімдесят сім) гривень 48 копійок та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок; загалом - 5921 (п'ять тисяч дев'ятсот двадцять одна) гривня 08 копійок.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя: