Номер провадження: 22-ц/785/1221/15
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Фальчука В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ДельтаБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Державна Реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ДельтаБанк", третя особа - ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим та договору іпотеки припиненим частково за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

04.02.2014 року ПАТ "ДельтаБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Державна Реєстраційна служба України, уточнивши який, остаточно просило:

- в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості у розмірі 350240,37 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 4153284,45 грн. за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 24.10.2007, укладеного між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлі магазину з житловими приміщеннями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 651,3 кв.м., житловою - 81,20 кв.м., шляхом передачі Іпотекодержателю ПАТ "Дельта банк" права власності на вказане майно;

- визнати за ним право власності на предмет іпотеки;

- припинити право власності іпотекодавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на будівлі магазину з житловими приміщеннями, які розташовані за вказаною вище адресою;

- виселити з житлових приміщень іпотекодавців ОСОБА_2, ОСОБА_3 та усіх мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою;

- витребувати у відповідачів і передати ПАТ "Дельта банк" технічний паспорт, правовстановлюючі документи на будівлі магазину з житловими приміщеннями.

Позов обґрунтований тим, що 24.10.2007 року між АКІБ "УКРСИБАНК" та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 270 000,00 доларів США, який зобов'язалася повернути у повному обсязі в строк до 24.10.2018 року або достроково зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,4 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ "УКРСИБАНК" та відповідачами було укладено договір іпотеки б/н від 24.10.2007 року, згідно якого останні надали в іпотеку спірне нерухоме майно. Зазначене майно належить їм на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 29.06.2006 року, зареєстрованого КП "Білгород-Дністровське БТІ" 30.06.2006 року, реєстраційний номер: 13643833.

08.12.2011 року між ПАТ "УКРСИБАНК" та ПАТ "Дельтабанк" укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, у тому числі і за кредитним договором № 0.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту у відповідача ОСОБА_2 утворилася заборгованість у розмірі 350 240,37 дол. США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 4 153 284,45 грн. та складається з заборгованості за кредитом в сумі 237533,66 дол. США, що еквівалентно 2 816 765,12 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 112 706,71 дол. США, що еквівалентно 1 336 519,33 грн.

Вказана заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості. за кредитним договором станом на 28.07.2014 року.

Посилаючись на те, ПАТ "ДельтаБанк", як новий кредитор та іпотекодержатель, має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок вказаної заборгованості, позивач просив задовольнити позов (т.1 а.с.2-7; т.1 230-232).

24.04.2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ "ДельтаБанк", третя особа - ОСОБА_2, в якому просила відмовити у задоволенні позову ПАТ "ДельтаБанк" в частині позовних вимог до неї, як майнового поручителя, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 жовтня 2007 року; визнати припиненим з 01 жовтня 2013 р. договір поруки №151524 від 24 жовтня 2007 року, укладений між нею та АКІБ "Укрсиббанк"; визнати частково припиненим з 01 жовтня 2013 року договір іпотеки від 24 жовтня 2007 року, укладений між нею та АКІБ "Укрсиббанк", за яким передано в іпотеку Банку нерухоме майно і визнати припиненою іпотеку на 1/2 частину будівлі магазину з житловими приміщеннями, розташованих в АДРЕСА_1, на земельній ділянці, розміром 450 кв.м., належних їй і ОСОБА_3 на праві власності в рівних долях.

Позов обґрунтувала тим, що вимоги до неї мали б бути пред'явлені протягом шести місяців з дня настання вимоги за договором споживчого кредиту, а саме з 01.04.2014 року. Крім того, посилалась на те, що до правовідносин, які виникли між сторонами іпотечного договору, розповсюджуються положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який суд повинен застосувати (т.1 а.с.148-153).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.04.2014 року позовні заяви Банку та ОСОБА_3 були об'єднані в одне провадження (т.1 а.с.156-157).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року позов ПАТ "ДельтаБанк" задоволено частково.

В рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості у розмірі 350240,37 доларів США за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 24.10.2007, укладеного між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_2, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлі магазину з житловими приміщеннями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 651,30 кв.м., житловою - 81,20 кв.м., шляхом передачі Іпотекодержателю - ПАТ "Дельта банк" права власності на вказане майно.

Визнано за ПАТ" "ДельтаБанк" право власності на предмет іпотеки, а саме на: будівлі магазину з житловими приміщеннями, які розташовані за вищевказаною адресою, загальною площею - 651,30 кв.м., житловою - 81,20 кв.м.

Припинено право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно.

Виселено відповідачів з житлових приміщень.

У задоволенні позову, в частині витребування від ОСОБА_2та ОСОБА_3 і передачі ПАТ "Дельта Банк" технічного паспорту, правовстановлюючих документів на будівлі магазину з житловими приміщеннями, а також виселення з житлових приміщень усіх інших мешканців, які в них зареєстровані і проживають - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Дельта Банк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено (т.2 а.с.19-22).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині задоволення позову ПАТ"ДельтаБанк" скасувати, ухвалити нове про задоволення її позову, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також просить рішення суду в частині задоволення позову ПАТ"ДельтаБанк" скасувати, ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову Банку за безпідставністю позовних вимог, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ПАТ"ДельтаБанк" рішення суду в частині відмові йому в позові не оскаржує.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, який виклав зміст рішення, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково з наступних підстав.

Судом 1-ої інстанції встановлені і підтверджені матеріалами справи наступні обставини.

24.10.2007 року між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 270 000,00 доларів США, який зобов'язалася повернути у повному обсязі в строк до 24.10.2018 року або достроково зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,4 % річних (т.1 а.с.10-27).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та відповідачами був укладений договір іпотеки б/н від 24.10.2007 року, згідно якого останні надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: будівлі магазину з житловими приміщеннями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 651,3 кв.м., житловою - 81,20 кв.м., яке належить їм на підставі свідоцтва про право власності нерухомого майна, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 29.06.2006 року, зареєстрованого КП "Білгород-Дністровське БТІ" 30.06.2006 року, реєстраційний номер: 13643833 (т.1 а.с.28-33).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 24.10.2007 року між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_3 також був укладений договір поруки №151524, згідно якого поручитель зобов'язалася перед кредитором у солідарному порядку відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору (т.2 а.с.124а).

27.10.2009 року АКІБ "УКРСИББАНК" змінило назву на ПАТ "УКРСИББАНК", яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ "УКРСИББАНК".

08.12.2011 року між ПАТ "УКРСИББАНК" та ПАТ"ДельтаБанк" укладено договір купівлі продажу вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором №0 від 24.10.2007 року (т.1 а.с.61-105).

ОСОБА_2 порушила свої зобов'язання за договором кредиту, внаслідок чого у неї перед Банком виникла заборгованість станом на 28.07.2014 року у загальному розмірі 350 240,37 дол. США, що еквівалентно 4 153 284,45 грн. (т.1 а.с.293, 233, 234-235).

30.11.2013 року позивач ПАТ "ДельтаБанк" направляв на адресу відповідачів повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у 30-тиденний строк та вимогу про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів та документації, а також вимогу про виселення інших мешканців житлового приміщення (т.1 а.с.50-59).

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд 1-ої інстанції виходив з того, що позивач, як іпотекодержатель має право на підставі вимог ст.ст. 7, 33, 39 Закону України "Про іпотеку" захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на спірне майно, оскільки договором іпотеки від 24.10.2007 року передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки одним із перерахованих у цьому договорі способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання в забезпечення іпотекою зобов'язань.

У позасудовому порядку позивач не зміг вирішити з відповідачами питання про передачу у власність Банку предмета іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд вважав, що обставини, встановлені під час розгляду первісного позову, які нерозривно пов'язані між собою, повністю спростовують доводи, викладені позивачем за зустрічним позовом.

При розгляді спору по суті, крім вищевказаних норм матеріального права, суд також керувався вимогами ст.509, п.1 ч.1 ст.512, ст.ст.526, 1054 ЦК України, вимогами Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а також відповідними нормами цивільно-процесуального законодавства.

Між тим, колегія повністю з рішенням суду погодитись не може.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.3 ст.36 Закону України "Про іпотеку", договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, в порядку встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку".

Розділом 4 договору іпотеки від 24.10.2007 року, укладеного між сторонами договору, визначено, що у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому розділі способів, у тому числі шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань у порядку, установленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із положень вищевказаних норм матеріального права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателем шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Така правова позиція висловлена судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи №6-124цс13.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновками суду про часткове задоволення позову Банку та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття Банком права власності на предмет іпотеки і припинення права власності на вказане іпотечне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Погоджується колегія і з висновками суду про виселення із житлових приміщень іпотечного майна відповідачів по справі, оскільки це передбачено ст.39 Закону України "Про іпотеку".

Твердження в апеляційних скаргах про те, що при розгляді спору в цій частині судом не застосовані вимоги Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", колегію до уваги не приймається, так як судом 1-ої інстанції правильно зроблений висновок щодо незастосування вказаного закону до виникнених між сторонами правовідносин.

Між тим, колегія не може погодитись з висновком суду про відмову в частині позову ОСОБА_3 про припинення договору поруки, укладеного 24.10.2007 року між нею та Банком, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то уразі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За положеннями ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Правова позиція щодо строку припинення поруки з вказаних підстав висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.01.2014 року №6-155цс14.

У кредитному договорі, укладеному між Банком і ОСОБА_2, строк виконання зобов'язання визначений строком повного погашення кредиту, тобто до 24.10.2018 року або достроковим погашенням кредиту зі сплатою відсотків за користування грошима.

Із матеріалів справи вбачається і не заперечувалось ОСОБА_2 те, що нею було отримане повідомлення (вимога) від ПАТ "ДельтаБанк" про дострокове погашення кредиту у кінці лютого 2013 року, яку вона не виконала.

Відповідно до п.12.1 Договору про надання споживчого кредиту від 24.10.2007 року у випадку направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов договору протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Виходячи з цих обставин та вищевказаного пункту Договору, строк виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту від 24.10.2007 року про дострокове повернення кредиту настав не раніше 1 квітня 2013 року.

Умовами Договору поруки, а саме п.3.1. передбачено, що він діє до повного припинення зобов'язань боржника. Тобто Договором поруки не визначено строк дії поруки і не встановлено строку після чого порука припиняється.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що до 1 квітня 2013 року і до дня подання позову ОСОБА_3 отримувала від ПАТ "ДельтаБанк" відповідну вимогу.

За таких обставин, на думку колегії, право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання порушеного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту виникло у Банка з 01.04.2013 року і існувало протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме до 01.10.2013 року включно.

В даному випадку, ПАТ "ДельтаБанк" звернувся з позовом до ОСОБА_3 04.02.2014 року, тобто після закінчення вказаного строку, у зв'язку з чим порука за договором №151524 від 24.10.2007 року на підставі ч.4 ст.559 ЦК України вважається припиненою.

Посилення в скарзі ОСОБА_3 на те, що у зв'язку з припиненням договору поруки є всі підстави вважати припиненим і договір іпотеки від 24.10.2007 року, за яким вона, як майновий поручитель, передала в іпотеку 1/2 частину належного нерухомого майна, є безпідставні і суперечать вимогам Закону України "Про іпотеку", а положення ст.559 ЦК України на спірні правовідносини щодо договору іпотеки не розповсюджуються.

Доводи апеляційних скарг про те, що ПАТ "ДельтаБанк" не надав боржнику ОСОБА_2 будь-яких доказів переходу до нього прав у зобов'язанні за кредитним договором, не є підставою для скасування або зміни рішення суду 1-ої інстанції.

У відповідності до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перехід прав первісного кредитора у зобов'язанні - ПАТ "УКРСИББАНК" до позивача підтверджено: копією договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року; актом від 15.02.2012 року прийому передачі Документації за вищевказаним договором (т.1 а.с.60; 185-223).

Посилення відповідачів на те, що Банком невірно встановлена сума заборгованості за кредитним договором, в межах якої судом звернуто стягнення на предмет іпотеки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

ПАТ "УКРСИББАНК" підтвердив апеляційному суду суму заборгованості, яка була відступлена позивачу на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року (т.2 а.с.140-141).

ПАТ "ДельтаБанк" надав до уточненого позову розрахунок заборгованості станом на 28.07.2014 року, з якого і виходив суд при розгляді справи по суті (т.1 а.с.233).

Вказаний розрахунок відповідачами не спростований, так як оригінали квитанцій або їх копії у них не збереглися.

Інші доводи скарги висновків суду також не спростовують.

Враховуючи викладене і керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року в частині відмови в позові про припинення договору поруки скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Визнати припиненим з 02 жовтня 2013 року договір поруки №151524 від 24 жовтня 2007 року, укладений між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_3, в забезпечення договору про надання споживчого кредиту №0 від 24 жовтня 2007 року, укладеного між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_2.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області: Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе

В.П.Фальчук