Справа № 758/8523/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н. М. ,

при секретарі - Матіос А. О., Ткаченко І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2 та адвоката Панича О.В.,

відповідача ОСОБА_4, представника відповідача - адвоката Дубова Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2015 р. позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій позивач просить визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 Позов мотивований тим, що згідно з рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18.11.2014 року у справі № 758/10282/14-ц ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38476958 від 03.06.2015 року спірна квартира має реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_1. Згідно з Технічним паспортом від 19.01.2015 року спірна квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 41,1 кв. м., у тому числі 1-а кімната 18,0 кв.м. ізольована кімната, 2-а кімната 11,8 кв.м., ізольована кімната. 3-я кімната 11,3 кв.м., ізольована кімната, кухня площею 8,4 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., коридору площею 16,2 кв.м. У позивача з відповідачем існують постійні суперечки щодо подальшої долі спірної квартири. Які перешкоджають загальному спільному користуванню спірною квартирою. Позивач неодноразово пропонував відповідачу варіанти обміну або продажу спірної квартири, однак відповідач з жодним із запропонованих позивачем варіантів не погодився, у зв'язку з чим позивач був змушений тимчасово піти проживати зі іншою адресою, однак у 2-й та 3-й кімнаті спірної квартирі залишилися речі позивача. Відповідач разом зі своєю родиною проживає у 1-й житловій ізольованій кімнаті площею 18 кв.м. За час проживання в цій кімнаті відповідачем було здійснено ремонт цієї кімнати, проведено заміну пластикових вікон, здійснена заміна міжкімнатних дверей на нові двері із замком. Що стосується стосується інших двох кімнат, то у зв'язку з невизначеністю подальшої долі квартири, вони перебувають у стані ремонту, який позивач не може закінчити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додав, що раніше він займав кімнату площею 11,8 м2, там є його особисті речі, в 2-х кімнатах поміняв вікна, поставив кондиціонер. В спірній квартирі не мешкає вже 3 роки, проживаючи разом з дружиною в іншому місті. Порядок користування бажає встановити для продажу своєї частки квартири.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов, посилаючись на те, що збільшення для позивача частки житлової площі за варіантом, який пропонує сторона позивача, не призведе до порушення прав власності, оскільки це є не виділом в натурі, а встановленням порядку користування спільною частковою власністю, що передбачено ст.358 ЦК України.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надавши письмові заперечення. В своїх запереченнях вказав, що згідно до заявлених позовних вимог, позивачем пропонується виділити останньому у володіння та користування двох кімнат площею 11,8 та 11,3 квадратних метрів, а за відповідачем залишити право користуватися однією кімнатою загальною площею 18,0 кв.м., залишивши при цьому у спільному користуванні службові приміщення (вбиральню, ванну, кухню та коридор). Відповідач вважає, що запропонований позивачем варіант встановлення порядку спільного користування квартирою є несправедливим та таким, що ігнорую низку дійсних обставин справи. Згідно до Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.11.2014 року по справі №758/10282/14-ц, копія якого долучена до позовної заяви, позивачу так само як і відповідачу на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині квартири. Тобто, частки сторін спору у власності на квартиру є абсолютно ідентичними. За умови застосування пропонованого порядку спільного користування майном, за позивачем передбачається закріпити право користування двома кімнатами, загальна площа яких є приблизно на 25% більшою за житлову площу, яку пропонується надати у користування відповідача. Однак, враховуючи рівність ідеальних часток власності сторін спору, застосування такого підходу є явно не справедливим та таким, що надає перевагу одному із власників в умовах ідентичного обсягу їх прав на квартиру. Відповідач усвідомлює неможливість ідеально рівного поділу права користування спільним нерухомим майном в силу його фактичної конфігурації ( наявність трьох кімнат із нерівною площею). У зв'язку із цим, вважаю, що при вирішенні спору урахуванню підлягають наступні обставини. На сьогоднішній день відповідач проживає у квартирі із трьома членами своєї родини: дружина ОСОБА_6, неповнолітнім сином ОСОБА_7 (2000 р.н.) та малолітнім сином ОСОБА_8 (2010 р.н). Позивач не проживає у квартирі, забезпечений житлом, а також не має наміру проживати у спірній квартирі, а має за мету продаж своєї частки або відповідачу або ж третій особі. Вважає, що дані обставини, насамперед факт проживання сім'ї відповідача у складі двох дорослих та двох дітей за умови відсутності іншого житла, а також відсутність дійсних намірів позивача на переїзд, засвідчують несправедливість визначення порядку спільного користування квартирою, який передбачає виділення позивачу більшої житлової площі. У зв'язку із цим, а також тим, що рівномірний розподіл площі квартири для користування сторін є фізично неможливим, вважає, що одна із кімнат площею 11.3 кв.м. або 11,8 кв.м. має бути передана у користування позивачу, кімната площею 18 кв.м. передана у користування відповідачу, який проживає з родиною, залишивши при цьому у спільному користуванні сторін спору службові приміщення (вбиральню, ванну, кухню та коридор), а також одну із кімнат площею 11,3 кв.м. або 11,8 кв.м.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рівномірний розподіл площі квартири для користування сторін є фізично неможливим. Тому вважає, що передання у користування 2-х кімнат позивачу, який не має дітей, шлюб зареєстрував тільки під час розгляду справи за його позовом, не має на меті проживати в квартирі, при цьому залишивши відповідачу, який вже тривалий термін проживає в квартирі з дружиною та 2-ма малолітніми дітьми, тільки 1 кімнату, хоч і за більшу, буде порушувати житлові права відповідача та його права співвласника. В зв'язку з чим, вважає, що, крім службових приміщень квартири, і одну з кімнат (11,3 м2) необхідно залишити в загальному користуванні сторін по справі. Крім того, додав, що позивач звернувся до суду не за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, що передбачено ст.15 ЦПК України, а з метою встановлення порядку користування квартирою для послідуючого продажу своєї частки квартири.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 18.11.2014 р., яке набуло законної сили 15.05.2015 р., позивачу ОСОБА_1, так само як і відповідачу ОСОБА_4, на праві власності належить по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 у Подільському районі м.Києва, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 р. Тобто, частки сторін спору у власності на квартиру є абсолютно ідентичними.

Відповідно до ст.356 ч.1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Тому вищевказана квартира є спільної частковою власністю сторін по справі, а сторони у справі - співвласниками вказаної квартири.

Право власності позивача на свою частку квартири зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38476958 від 03.06.2015 р.

Спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту від 19.01.2015 р. складається з 3-х кімнат житловою площею 41,1 кв.м, у тому числі 1 кімната - 18,0 кв.м (ізольована), 2 кімната - 11,8 кв.м (ізольована), 3 кімната - 11,3 кв.м (ізольована); кухні площею 8,4 кв.м, вбиральні площею 1,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м., коридору площею 16,2 кв.м. Житлова площа квартири становить 41,1 кв.м, загальна - 71,8 кв.м.

В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи зареєстрованими в квартирі є сторони по справі: позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; син відповідача - малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено довідкою з Житлово-будівельного кооперативу «Київ-9» за формою № 3 від 13.11.2015 р. за вих.№ 2005. Крім того, фактично в спірній квартирі разом з відповідачем та малолітнім сином постійно проживають його дружина ОСОБА_6, 1973 року народження, та неповнолітній син ОСОБА_7, 2000 року народження, що підтверджено довідкою ЖБК «Київ-9» від 11.11.2015 р. за вих.2003 та не оспорюється позивачем.

Згідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач з родиною з 2005 р. займає кімнату житловою площею 18,0 кв.м; кімнату площею 11,3 кв.м займав до своєї смерті батько сторін по справі, а після - співвласники нею користувалися. Позивач займав кімнату житловою площею 11,8 кв.м, в якій не мешкає протягом 3 років.

Крім пояснень сторін по справі про непроживання позивача у спірній квартирі підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10, яка в судовому засіданні показала, 7 років знає сторони, перебувала у фактичних шлюбних відносинах з позивачем ОСОБА_1, шлюб з яким зареєструвала під час судового розгляду - 10.11.2015 р. Показала, що разом з позивачем мешкає в квартирі її матері, але мають намір своєю родиною проживати в спірній квартирі.

Статтею 41 ч.4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно роз'яснень у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позивач звернулася до суду з даним позовом, не посилаючись при цьому на те, що між сторонами постійно виникають конфліктні ситуації з приводу порядка користування квартирою. В судовому засіданні вказав на те, що в квартирі не мешкає та має бажання продати свою частку.

Виходячи із часток власності кожного із співвласників, враховуючи житлову площу спірної квартири, частка житлової площі, що припадає на сторони у спірній квартирі, складає по 20,55 кв.м кожному (41,1:2). Таким чином, по порядку користування кімнатами, який пропонує позивач (11,3+11,8=23,1), він просить виділити йому на 2,55 кв.м більше за його частки житлової площі, що таким чином, відповідно, зменшує частку житловою площі відповідача на 2,55 кв.м. Крім того, в разі встановлення порядку користування з виділенням відповідачу в користування кімнати площею 18,0 кв.м, а позивачу двох кімнат загальною житловою площею 23,1 кв.м, то це призведе до збільшення на 5,1 кв.м житлової площі у користуванні позивача, що є неприпустимим виходи з рівності часток співвласників. Відповідач не згодний на такий порядок та зменшення його частки у житловій площі, при цьому вказуючи, що ці метри є для нього значним погіршенням його прав.

З огляду на викладені норми чинного законодавства та виходячи із загальної житлової площі вказаної квартири, розміру кожної жилої кімнати, кількості осіб, що проживають у квартирі, розміру частки жилої площі, що припадає на одну особу, враховуючи інтереси 2-х дітей відповідача, суд приходить до висновку про те, що запропонований позивачем ОСОБА_1 порядок з виділенням йому одному у користування двох житлових кімнат, а відповідачу з родиною - у користування кімнати 18,0 кв.м, є безпідставною і такою, що порушує право власності відповідача.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Згідно ст.88 ЦПК України у випадку відмови у задоволенні позову в повному обсязі, сплачений позивачем при подачі позову судовий збір не підлягає стягнення з відповідача.

На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст. ст.319, 321, 355, 356, 356 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 213, 2014-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова