АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4132/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лопатюк Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника відповідача Скрипачова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у справі

за позовом ОСОБА_3 до Святошинського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, третя особа: ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушено прогулу та моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та ставила питання про визнання незаконними наказів № 80-к від 30.05.2014 року ( оголошення догани ) та №89-к від 23.07.2014 року (звільнення), поновлення її на роботі на посаді фахівця з соціальної роботи II категорії з 23.07.2014 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.07.2014 року по день поновлення на роботі, а також стягнення з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 9 306 гривень.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, де ставила питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову в повному обсязі. Зазначаючи при цьому про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судовому засіданні підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, заперечував проти її задоволення.

Третя особа будучи належним чином повідомленим про розгляд справи у судове засідання не з'явилася, поважність причин своєї неявки суду не повідомила. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що згідно до наказу № 105-к від 12.11.2012 року Заставська Т.Ф. була призначена на посаду фахівця із соціальної роботи Святошинського районного Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. У подальшому наказом № 197-к від 01.11.2013 року вона була переведена на посаду фахівця соціальної роботи II категорії відділу соціальної роботи Центру.

Відповідно наказу № 80-к від 30.05.2014 року ОСОБА_3 оголошено догану. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є доповідні записки заступника директора ОСОБА_6 від 30.04.2014 р 27.05.2014 року та від 29.05.2014 року, доповідна записка начальника відділу організаційної юридичного забезпечення ОСОБА_7 від 27.05.2014 року та пояснювальні записки позив від 30.04.2014 року, 27.05.2014 року та від 30.05.2014 року.

Наказом № 89-к від 23.07.2014 року позивача було звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин покладених на неї трудовим договором обов'язків за п.3 ст.40 КЗпП України.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивач систематично не виконувала без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, що підтверджується відповідним наказом про застосування до неї заходів дисциплінарного стягнення у вигляді догани та чисельними претензіями керівництва, які відображались у відповідних доповідних записках. Крім того, відповідачем додержано правила та порядок застосування дисциплінарних стягнень відносно позивача та враховувалось при звільненні останньої вчинений проступок, обставини, за яких вчинено проступок, а тому не було встановлено з боку відповідача порушень процедури звільнення у зв'язку з чим відсутні підстави для поновлення останньої на роботі. Зазначаючи при цьому, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Апелянт в обґрунтування своїх вимог вказувала на те, що її вини у виявлених відповідачем порушеннях у роботі немає, оскільки про такі порушення вона доповідала керівництву пояснювальною запискою від 30.05.2014 року, пояснювальною запискою від 21.07.2014 року, доповідною запискою від 14.07.2014 року, а також зверталася із листом Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві від 15.07.2014 року № 3-1431, із заявою до ТДІ з ПП у м. Києві від 02.06.2014 року.

Колегія суддів вважає що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи, а саме

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За розділом 5 посадової інструкції фахівця із соціальної роботи відділу соціальної роботи, затвердженої директором Святошинського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, фахівець несе відповідальність, зокрема, за достовірність даних, які надає керівництву Центру, за належне ведення документації; за несвоєчасне, неякісне виконання покладених на неї обов'язків, перевищення повноважень, вчинки, які дискредитують Центр.

Як вбачається із матеріалів справи підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани за наказом № 80-к від 30.05.2014 року стало надання останньою інформації про здійснення роботи протягом місяця, що не мали документального підтвердження та привели до викривлення у звітній документації позивача, а саме приписок та фальсифікації.

Ні під час розгляду справи в суді першої інстанції ні в апеляційній інстанції, позивачем ( апелянтом ) не було надано доказів на спростування обставин викладених у доповідних записках, що і стали підставою для застосування дисциплінарного стягнення.

Доводи апелянти про те, що відповідачем поза увагою були залишені її звернення до керівництва щодо утворення перешкод у здійсненні її трудової діяльності не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

Так як позивач до 30.05.2014 року ( притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді догани) з заявами та скаргами з зазначених вище підстав не зверталася.

Її звернення після винесення догани щодо наявності поважних причин, які ускладнювали або унеможливлювали виконання нею трудових обов'язків ( забезпечення робочим комп'ютером з доступом до Інтернету, встановлення телефону, принтера) також не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду.

Так як згідно « Методичних рекомендацій для фахівців із соціальної роботи щодо здійснення соціальної роботи ( надання соціальних послуг, соціальний супровід) з сім'ями, дітьми та молоддю» затверджених наказом Міністерства соціальної політики України № 557 від 05.09.2013 року , документообіг відповідно до чинного законодавства, який має здійснювати ФСР, не складається із електронних облікових документів.

Доказів щодо відсутності доступу до працюючих у відділі комп'ютерів позивачем надано не було.

Згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпПпідставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як вбачається із матеріалів справи підставою для звільнення стали повторні порушення, що були допущені позивачем після застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Апелянтом також вказувалось на те, що бажання звільнити її з роботи та створення навколо неї негативного психологічного клімату пов'язано з тим, що вона висловлювала критичні зауваження на адресу керівництва, зокрема, на адресу заступника директора, яка і була ініціатором притягнення її до дисциплінарної відповідальності .

Однак, матеріали справи містять подання прокуратури Святошинського району м. Києва про усунення порушень вимог законодавства України, спрямованого на попередження насильства в сімї, де прокуратурою вказується на те, що порушення законодавства про попередження вчинення насильства в сімї стали можливими внаслідок неналежного виконання посадовими особами Управляння в справах сімї, молоді та спорту Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації та Святошинського районного в м. Києві центру соціальних служб для сімї, дітей молоді. У зв'язку з чим прокуратура також вважала за доцільне вирішити питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Центру серед яких була також і позивач по справі ( а.с. 13 -15).

Зазначене вище, на думку колегії суддів спростовує твердження апелянта про упередженість у ставленні до неї відповідача.

Колегія суддів вважає, що апелянт вказуючи на низку порушень з боку відповідача при її звільненні та допущення останнім грубого порушення вимог норм чинного трудового законодавства при звільненні будь-яких доказів в розумінні вимог ст. 58 -59 ЦПК на підтвердження зазначених доводів не надала. Хоча у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

,

Головуючий:

Судді: