Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 09 грудня 2015 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоКузнєцова В.О., суддів:ика відповідача Завгородньої І.М., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І., розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_7, про відстрочку виконання заочного рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2013 року у справі позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_9, треті особи: Орган опіки і піклування - Служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації, Вільнянський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про примусове виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2015 року, в с т а н о в и л а: У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 вересня 2007 року № ZPVLGA00000095 у розмірі 275 105 гривень 07 копійок звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_6, із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року, позов задоволено частково. Ухвалено виселити ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, із зняттям ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за цією адресою. У частині вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_8 відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору. У лютому 2015 року ОСОБА_6, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, звернулася до суду із заявою про відстрочку виконання судового рішення, посилаючись на те, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки за споживчим кредитом, виданим в іноземній валюті, а також виселення позичальника або майнового поручителя та членів їх сім'ї з житлових будинків, які є предметом іпотеки, за умови, що ці будинки використовуються як місце їх постійного проживання. Оскільки вказаний будинок був придбаний не за кредитні кошти, іншого житла її сім'я не має, кредит видавався в іноземній валюті, просила зупинити виселення із спірного будинку. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 травня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2015 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову про задоволення заяви. Відстрочено виконання заочного рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2013 року у цій справі на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-УП. У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалу апеляційного суду і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 373 ЦПК України і ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено відстрочки у виконанні судового рішення з підстав, на які посилається заявник, та зазначив, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки вказаним законом не передбачено зупинення виконання рішення про виселення. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову про задоволення заяви, апеляційний суд виходив з того, в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачено на час його дії примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя), у позичальника (майнового поручителя) у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв. м (для житлового будинку). Врахувавши, що житловий будинок площею 48 кв. м був придбаний заявником до укладання кредитного договору та не за рахунок кредиту, наданого в іноземній валюті, є єдиним постійним місцем проживання її сім'ї, даних про іншу нежитлову нерухомість, яка б належала відповідачам на праві власності, матеріали справи не містять, дійшов висновку про відстрочку виконання судового рішення про виселення. Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 07 червня 2014 року набравчинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 ст. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна плоша його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Вказаним Законом встановлено заборону примусового (відчуження майна без згоди власника) нерухомого житлового майна, а також за наявності загальних правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачам майно таке стягнення підлягає зупиненню в порядку, визначеному ст. 217 ЦПК України, на час діїЗакону. Таким чином, вказаним Законом не передбачено відстрочку виконання рішення суду про виселення осіб з житлових будинків, які є предметом іпотеки і на які звернуто стягнення за рішенням суду. Крім того, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України. Постановляючи ухвалу, апеляційний суд не звернув уваги, що ЗаконУкраїни «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» набрав чинності після ухвалення рішення судом першої інстанції, у зв'язку із чим дійшов помилкового висновку про задоволення заяви. За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити. Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 серпня 2015 рокускасувати, ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 травня 2015 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: І.М. Завгородня В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук