Справа № 127/3731/15-ц
Провадження № 2/127/2409/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.12.2014 року о 19 год. 10 хв. по вул. Свердлова в м. Вінниці відповідач ОСОБА_2 в порушення вимог п.10.1 ПДР, керуючи автомобілем марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_1, під час зміни напрямку руху ліворуч не переконався у безпеці своїх дій, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

З огляду на те, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач звернувся до СК «Провідна» із заявою про страхове відшкодування.

Згідно із повідомленням про виплату від 02.02.2015 року №17-05/1278 за договором страхування №АІ/2518023/0207/14 внаслідок страхової події, що мала місце 24.12.2014 року, в якій було пошкоджено автомобіль НОМЕР_3, СК «Провідна» було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Однак, з огляду на те, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу №3/15-21 від 19.01.2015 року, здійсненого судовим експертом Вінницького відділення КНДІСЕ ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті пошкодження транспортного засобу, складає 162 884,20 грн., то із відповідача підлягає стягненню різниця між завданою шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 112 884,20 грн.

Окрім того, з метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач був змушений провести автотоварознавче дослідження, вартість якого складає 590,00 грн.

Також, для проведення вищевказаного дослідження позивач змушений був користуватись послугами евакуатора, адже транспортний засіб позивача внаслідок механічних пошкоджень не мав змоги самостійно пересуватись, вартість вказаних послуг склала 300 грн.

Таким чином, внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу спричинена шкода, яка стала підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просив стягнути з відповідача на його користь 113 866,12 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1 504,05 грн.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково в частині стягнення матеріальної шкоди, в решті позову просив суд відмовити у звязку з безпідставністю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 24.12.2014 року о 19 год. 10 хв. по вул. Свердлова в м. Вінниці відповідач ОСОБА_2 в порушення вимог п.10.1 ПДР, керуючи автомобілем марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_1, під час зміни напрямку руху ліворуч не переконався у безпеці своїх дій, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, керування відповідачем транспортним засобом є джерелом підвищеної небезпеки. Окрім того, дії відповідача не відповідають вимогам ПДР України, а саме п.п. 10.1 та знаходяться в причинному звязку з наслідками, а саме завданою шкодою позивачу.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обовязку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка (абз.1 п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2, як водія автомобіля марки «Опель», д.н.з. НОМЕР_1, була застрахована у СК «Провідна», та яка виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн., що підтверджується повідомленням про виплату СК «Провідна» №17-05/1278 від 02.02.2015 року (а.с.33).

Як передбачено ч.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Згідно ст.145 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обовязковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоровя; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Таким чином, цивільним процесуальним законодавством не передбачено обовязкове призначення експертизи у спорах про відшкодування матеріальної шкоди, а враховуючи те, що клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи сторонами не заявлялось, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст.57, 64 ЦПК України, оцінивши, взяти до уваги як належний письмовий доказ, що містить відомості про обставини, які мають значення для справи, висновок експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу ВВ КНДІСЕ №3/15-21 від 19.01.2015 року, зі змісту якого встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2 складає 162 884,20 грн. (а.с.13-28).

А тому, на момент розгляду справи залишається не відшкодованою позивачу сума матеріального збитку, завданого в результаті зазначеного ДТП, у розмірі 112 884,20 грн. (162 884,20 грн. 50 000 грн. = 112 884,20 грн.).

Суд звертає увагу, що проведення позивачем вищезазначеного товарознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, завданого його автомобілю, зумовлене відмовою відповідача здійснити таке відшкодування в добровільному порядку, а тому заподіяна внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля шкода в сумі 112 884,20 грн. (а.с.13-15), витрати за проведення експертного дослідження в сумі 590,00 грн. (а.с.29-30), витрати за евакуацію пошкодженого автомобіля з місця ДТП до місця стоянки в сумі 300 грн. (а.с.36-38), всього на загальну суму 113 866,12 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача повністю.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Так, дійсно, як свідчать матеріали справи, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті позивача.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, керуючись принципами розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Окрім того, в силу ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимоги судові витрати, які складаються з витрат щодо сплати судового збору у розмірі 1 270,46 грн. (а.с.1, 2, 2а, 2б), проти стягнення яких відповідач не заперечував.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1166-1167, 1187-1188 ЦК України, ст.ст.10, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, 113 866 (сто тринадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 12 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 (одна тисяча) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1 270 (одна тисяча двісті сімдесят) грн. 46 коп.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: