У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання частки в майні особистою приватною власністю, поділ спільної сумісної власності та встановлення порядку користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнання права на частку у спільному майні, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на 55/100 частки квартири АДРЕСА_2, визнати за ним та ОСОБА_5 право власності за кожним по 22,5/100 частки в праві спільної сумісної власності на 45/100 частки вказаної квартири, яку залишити у їх спільній частковій власності відповідно до розміру належної йому 77,5/100 частки та ОСОБА_5 - 22,5/100 частки, встановити порядок користування квартирою, виділивши йому жилі кімнати площею 12,3 кв. м та 15,6 кв. м з прилеглим до неї балконом, позначені у технічному паспорті літерами «5» та «6», а ОСОБА_5 - жилу кімнату площею 7,9 кв. м, позначену в технічному паспорті літерою «4», допоміжні приміщення - кухню, вбиральню та коридори, позначені у технічному паспорті літерами «1», «2», «3», «7», залишити у їх спільному користуванні.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спірна квартира придбана під час шлюбу з ОСОБА_5 за ціною 243 600 грн, з яких ним було витрачено 134 236 грн особистих коштів, виручених від продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, тому йому на праві особистої приватної власності, відповідно до розміру внесених ним особистих коштів, належить 55/100 частки, інші 45/100 частки належать йому та відповідачці у рівних частках по 22,5/100 кожному. Оскільки зазначене жиле приміщення є неподільним і вони не можуть домовитися про порядок володіння та користування ним, просив визначити їх ідеальні частки у майні без реального поділу та залишити квартиру в спільній частковій власності.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву, у якій просила визнати за нею та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на допоміжні приміщення (кухню, вбиральню, коридори), позначені у технічному паспорті літерами «1», «2», «3», «7» квартири АДРЕСА_2, визнати за нею право особистої приватної власності на 35,66/100 частки квартири, що складається з кімнат жилою площею 12,3 кв. м та 7,9 кв. м, позначені у технічному паспорті літерами «5» та «4», а за ОСОБА_4 - право власності на 29,98/100 частки, що складається з кімнати житловою площею 15,6 кв. м з прилеглим до неї балконом, позначеної у технічному паспорті літерою «6».

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що спірна квартира придбана ними під час шлюбу частково за кошти ОСОБА_4 та у більшій частині за позичені кошти в сумі 100 000 грн, які вона змушена повертати кредиторам самостійно. Переважну частину своїх особистих коштів ОСОБА_4 витратив на розваги та відпочинок, оскільки не працював, доходу не отримував, створював конфліктні ситуації. Оскільки з нею проживає їх неповнолітній син, просила відступити від засад рівності часток подружжя.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 січня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 лютого 2015 року, первинний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на 55/100 частки квартири АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності за кожним по 22,5/100 частки в праві спільної сумісної власності на 45/100 частки квартири АДРЕСА_2 та залишено вказану квартиру в спільній частковій власності сторін відповідно до розміру належних ОСОБА_4 77,5/100 частки та ОСОБА_5 22,5/100 частки.

Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_2: виділено ОСОБА_4 у користування жилу кімнату площею 7,9 кв. м та площею 15,6 кв. м з прилеглими до неї балконом, а ОСОБА_5 - жилу кімнату площею 12,3 кв. м, допоміжні приміщення (кухню, вбиральню, коридори) залишено у спільному користуванні співвласників квартири. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи первинний позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спірна квартира придбана під час шлюбу сторін, окрім спільних коштів у її придбання вкладені і кошти, що належали ОСОБА_4 особисто, тому його частка в ній, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю, а в іншій частині - спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки та переоцінки доказів, зокрема, показів свідків, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді В.А. Черненко

С.П. Штелик