АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №184/3708/14-ц Головуючий в першій інстанції
№ провадження 22ц/774/1074/К/15 Хоруженко Н.В.
Категорія 59 (І) Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Булах К.І.

за участі: скаржника ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3;

старшого державного виконавця ВДВС Орджонікідзевського МУЮ Дніпропетровської області - Чорної Наталії Дмитрівни;

заінтересованої особи - ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Апостоловського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС Орджонікідзевського МУЮ Дніпропетровської області - Чорної Наталії Дмитрівни, заінтересована особа - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування розрахунку заборгованості, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

06.06.2014 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на невиконання рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області старшим державним виконавцем Орджонікідзевського МУЮ та обґрунтовував свої вимоги тим, що 22.05.2000 року відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_5 на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку. Виконавче провадження відкрито з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки відсутня заява стягувачки, копія постанови боржнику не надсилалась і не отримувалась, в матеріалах є два попередження і більше ніяких дій не проводилось, державний виконавець не виконував жодного з обов'язків, визначеним ЗУ «Про виконавче провадження». З 2000 року по 2014 рік виконавчий лист знаходився без руху і 27.03.14 року після розлучення стягувачка подала «так звану» заяву і було здійснено розрахунок заборгованості. Його заява залишена без уваги. Визначено розмір заборгованості по аліментам у сумі 32214,51 грн. Бездіяльність державного виконавця поставила його у скрутне становище, оскільки 10 років він буде сплачувати 70% заборгованості. Тому, просив розрахунок заборгованості по сплаті аліментів скасувати, утримання аліментів проводити у розмірі 1/4 частини заробітку, зобов'язати ДВС скасувати заборгованість по аліментам, винести рішення про передачу матеріалів про притягнення до кримінальної відповідальності державного виконавця.

Ухвалою суду від 03 квітня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні скарги на дії та бездіяльність старшого державного виконавця ВДВС Орджонікідзевського МУЮ Дніпропетровської області - Чорної Н. Д.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення в повному обсязі його скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції при постановлені ухвали не досліджено та не надано оцінки доводам бездіяльності, неправомірним діям та рішенням державного виконавця. Зокрема не враховано, що державним виконавцем протягом 10 років не виконано жодних виконавчих дії стосовно стягнення із скаржника аліментів, що утворило заборгованість за аліментами. Крім того, матеріалах виконавчого провадження відсутня заява про нарахування заборгованості зі сплати аліментів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах скарги та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 травня 2000 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) і з 01.01.2005 року виникла заборгованість по сплаті аліментів.

Відмовляючи в задоволенні скарги на дії та бездіяльність старшого державного виконавця та з визнання незаконним та скасування розрахунку заборгованості, зобов'язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця вчинені в межах його повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як убачається із матеріалів справи 22 травня 2000 року старшим державним виконавцем ВДВС Орджонікідзевського МУЮ Леонтенко П.О було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) і з 01.01.2005 року виникла заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до п. 5 постанови про відкриття виконавчого провадження копії постанови були направлені боржнику, стягувачу та Орджонікідзевському міському суду простою кореспонденцією у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до існуючих матеріалів у виконавчому провадженні спостерігаємо, що на адресу боржника ОСОБА_8 направлялися попередження-виклики (30.07.2002р., 26.10.2004р.) щодо необхідності явки до відділу ДВС та вирішення питання про сплату аліментів на користь ОСОБА_4, а також повідомлено суму заборгованості зі сплати аліментів та попереджено про можливість направлення на адресу правоохоронних органів матеріалів про порушення кримінальної справи за ст. 164 КК України. Проте скаржником дані виклики-попередження не були прийнятті до уваги та проігноровані.

27 березня 2014 р. ОСОБА_4 звернулась до відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області з заявою про перерахування стягнутих аліментів на утримання дитини, повідомила місце роботи боржника.

В порядку ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було здійснено запити щодо перевірки майнового стану, а також запит до МКП «Орджонікідзеводоканал» щодо ствердження факту роботи скаржника.

Відповідно до відповіді МКП «Орджонікідзеводоканал» від 21.03.2014 р. за вих. № 243/3 ОСОБА_2 працював з 09.02.2006 року в МКП «Орджонікідзеводоканал».

З огляду на вище викладене колегія судів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що старшим державним виконавцем відділу ДВС Чорною Н.Д. не було допущено порушень вимог закону України «Про виконавче провадження» в процесі виконання судового рішення з приводу стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, оскільки вказані дії вчинені в межах повноважень наданих ст.. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, старший державний виконавець відділу ДВС Чорна Н.Д. прийнята на роботу з серпня 2013 року, тому посилання на те, що нею порушено порядок відкриття виконавчого провадження в 2000 році є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при постановлені ухвали не досліджено та не надано оцінки доводам бездіяльності, неправомірним діям та рішенням державного виконавця колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки судом першої інстанції були досліджені вказані обставини та встановлено, що з боку державного виконавця не мало місця порушення Закону України «Про виконавче провадження».

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом не враховано, що державним виконавцем протягом 10 років не виконано жодних виконавчих дії стосовно стягнення із скаржника аліментів, що утворило заборгованість за аліментами спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами.

Також спростовуються чинними нормами законодавства доводи апеляційної скарги скаржника стосовно того, що заборгованість повинна бути нарахована за три роки, оскільки державним виконавцем, відповідно до вимог ч.2 ст. 194 СК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» вірно нарахована заборгованість за весь період з моменту пред'явлення виконавчого листа для виконання.

Крім того, як роз'яснено в п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Судом першої інстанції заявнику було роз'яснено право надати будь-які докази на підтвердження факту роботи в період з 01.01.05 року по лютий 2006 року, та будь-які докази про підтвердження факту сумісного проживання з стягувачкою ОСОБА_4 та утримання дитини, які б могли вплинути на зменшення розміру заборгованості по аліментам, однак заявник не скористався даним правом, будь-яких доказів не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутня заява про нарахування заборгованості зі сплати аліментів колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки нарахування заборгованості по аліментам, відповідно до ч.4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» проводиться у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для

виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; ту разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

В даному випадку нарахування заборгованості зі сплати аліментів проводилось на підставі того, що по відкритому виконавчому провадженню державному виконавцю стало відоме місце роботи боржника, що не суперечить вимогами ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та Сімейному Кодексу України.

Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження в 2000 році Законом України «Про виконавче провадження» не було передбачено подачу стягувачем заяви про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду скасуванню не підлягає, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Апостоловського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: