Провадження № 2/470/307/15
Справа № 470/854/15-ц
17 грудня 2015 року смт. Березнегувате Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого: судді Орлової С.Ф.,
при секретарі Михалюк С.І.,
за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення завдатку,
Позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 в судове засідання з'явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі просили суд їх задовольнити, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, через оголошення в пресі, газеті «Рідне прибужжя» № 49 від 03 грудня 2015 року (а.с.45), про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що 18 лютого 2015 року вона на прохання відповідачки була свідком складання розписки та передачі коштів в сумі 50 000 грн. позивачем відповідачу, за їх домовленістю про купівлю продаж будинку. Позивач повинен був доплатити залишок суми до 01.07.2015 року, однак між сторонами виник конфлікт, оскільки відповідачка вимагала достроково заплатити залишок коштів, а будинок перебував в іпотеці банку, договір купівлі продажу між ними укладений не був.
Таким чином, за поясненнями позивача та свідків слідує що на момент передачі коштів так і в подальшому договір купівлі продажу укладений не був.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.
Оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, зокрема ст.ст.638,640 ЦК України між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти його в майбутньому, тому вказана сума є авансом і підлягає поверненню позивачу, про що зазначено у правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6 - 176 цс 12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.
Доводи представника позивача про те, що отримані відповідачкою кошти є завдатком, та підлягають поверненню в подвійному розмірі, оскільки договір купівлі продажу не було укладено з вини останньою, є помилковими, оскільки ґрунтуються на невірному розумінні положень ст.570 ЦК України. За нормами цивільного законодавства на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. За обставинами справи має місце передача позивачем відповідачу грошей за неукладеною угодою, тобто авансу, при цьому причини неукладення угоди не мають правового значення, для того щоб сплачена сума розглядалась як завдаток, на момент передачі коштів договір купівлі- продажу повинен бути укладеним, тільки в такому разі зобов'язання сторін є дійсними.
З огляду на положення ст. 23 ЦК України та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» суд не вбачає правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, адже ним не доведено чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, як і не доведено, що заявлений розмір грошової суми оцінений у відповідності заподіяній шкоді та з чого він виходив при цьому. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218,224 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення завдатку- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 000 ( п'ятдесят тисяч ) грн. авансу.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 500 грн. судового збору.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.Ф.Орлова