АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/6414/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Гуменюк А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотов Є.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

за участю представника відповідача Іскра І.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БГ Банк" на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк Перший" про повернення вкладу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ПАТ «Банк Перший» (нове найменування ПАТ «БГ Банк») суми депозитного внеску у розмірі 100000 грн., 1265,75 грн. 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України за період з 24 червня 2014 року по 24 листопада 2014 року (154 дні), 6600 грн. інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України за період з липня по жовтень 2014 року, 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 жовтня 2013 року між нею та ПАТ «Банк Перший» укладено Договір №ДФ-055408 Банківського вкладу (Депозиту) (Вклад «Великі можливості» з виплатою процентів в кінці строку) строком на 185 днів по 21 квітня 2014 року. Сума вкладу 125000 грн., процентна ставка 20% річних.

06 травня 2014 року позивач звернулась до банку із вимогою про повернення вкладу та нарахованих відсотків, проте банк з посиланням на погіршення фінансового становища вимоги не виконав. 18 червня 2014 року позивач звернулася із повторною вимогою про видачу коштів протягом двох днів.

На момент звернення з позовом до суду невиплачена сума вкладу становить 100000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ПАТ «Банк Перший» 107865,75 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено стягнути на користь держави 1078,66 грн. судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ «БГ Банк» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, провадження у справі закрити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішенням правління НБУ від 27 листопада 2014 року ПАТ «БГ Банк» віднесено до неплатоспроможних; 27 листопада 2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження у банку тимчасової адміністрації; рішенням правління НБУ від 26 лютого 2015 року відкликано банківську ліцензію банку; 27 лютого 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку та призначено уповноважену особу по 26 лютого 2016 року.

У зв»язку із цим, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлений особливий порядок задоволення вимог кредиторів та передбачено певні обмеження щодо нарахування санкцій, процентів та індексів інфляцій, проте положень зазначено Закону судом першої інстанції застосовано не було.

З посиланням на встановлені п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» пільги для уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вважає необґрунтованим присудження стягнення судового збору.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, зазначивши, що 10 березня 2015 року позивачці було виплачено 100018,07 грн.

Позивач в судове засідання не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 18 жовтня 2013 року між позивачем та ПАТ «Банк Перший» укладено Договір №ДФ-055408 Банківського вкладу (Депозиту) (Вклад «Великі можливості» з виплатою процентів в кінці строку) строком до 21 квітня 2014 року, згідно із умовами якого вкладник передала банку суму вкладу у розмірі 125000 грн., зі щоденним нарахуванням 20 % річних на суму вкладу, виходячи з фактичної кількості днів перебування вкладу на рахунку.

Факт внесення суми вкладу підтверджено платіжним дорученням №243124 від 18 жовтня 2013 року.

Відповідно до пп.3.1.1, п.4.1 Договору, банк зобов'язаний з урахуванням положень цього Договору після закінчення строку вкладу (або на першу вимогу вкладника) повернути вклад (або його частину, згідно пункту 2.7 цього Договору) вкладнику в повному розмірі в порядку, визначеному цим Договором та законодавством України, та виплатити проценти; сторони за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором несуть відповідальність згідно з законодавством України та умов цього Договору.

Відповідно до даних Статуту ПАТ «БГ Банк « є правонаступником усіх прав та зобов»»зань ПАТ «Банк Перший».

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обов»язковості виконання договірних зобов»язань у встановлені строки.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам законодавства та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до ч.5 ст. 36 цього Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється,зокрема:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

При цьому, ч.6 ст.36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо:

1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Окрім того, п.4 ч.2 ст.46 цього Закону передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов»язань банку.

З матеріалів справи убачається, що 27 листопада 2014 року Правлінням Національного Банку України прийнята Постанова №745 «Про віднесення ПАТ «БГ Банк» до категорії неплатоспроможних та постановлено віднести банк до категорії неплатоспроможних (п.1).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №131 від 27 листопада 2014 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ Банк» вирішено розпочати з 28 листопада 2014 року процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації (п.1). Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 28 листопада 2014 року по 27 лютого 2015 року включно (п.2).

Постановою Правління Національного Банку України прийнята №134 від 26 лютого 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БГ Банк»» постановлено банківську ліцензію відкликати та ліквідувати банк (п.1).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №43 від 27 лютого 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» вирішено розпочати з 27 лютого 2015 року процедуру ліквідації банку (п.1). На строк 1 рік з 27 лютого 2015 року по 26 лютого 2016 року призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

З обставин правовідносин сторін убачається, що строк повернення вкладу та виплати відсотків настав 21 квітня 2014 року. Виходячи із положень ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачені цим Законом обмеження щодо задоволення вимог вкладників, строк виконання яких настав - не застосовуються. Відтак, особа, яка подає апеляційну скаргу необґрунтовано стверджує про спеціальний порядок задоволення вимог вкладників щодо повернення суми вкладу.

Також не ґрунтуються на вимогах закону і твердження апеляційної скаргу щодо неможливості нараховувати економічні види відповідальності та інфляційні втрати, з огляду на наступне.

Зазначеним вище Законом виділяються два моменти, з якими пов»язується припинення нарахування будь-яких видів фінансової відповідальності - 1) з моменту введення тимчасової адміністрації (ст.34, ч.5 ст.36 зазначеного вище Закону); 2) з моменту початку процедури ліквідації банку (ч.4 ст.44, ч.2 ст.46 зазначеного вище Закону).

З матеріалів справи убачається, що 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України нараховані за період з 24 червня 2014 року по 24 листопада 2014 року, 6600 грн. інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України нараховані за період з липня по жовтень 2014 року.

Рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних прийнято Правлінням Національного Банку України 27 листопада 2014 року.

Тобто, нараховані відповідно до ст.625 ЦПК України суми не охоплюються періодом початку запровадження тимчасової адміністрації, відтак не підпадають під встановлені ст.ст. 36 та 46 зазначеного вище Закону обмеження.

Сам по собі факт звернення особи до суду з позовом не можна ототожнювати з обставиною примусового стягнення, оскільки примусове стягнення відбувається на стадії виконання рішення, а прийняті судові рішення обов»язкові до виконання усіма учасниками відносин. Окрім того, слід зазначити, що позивач звернулася до суду з захистом свого порушено права у момент до введення тимчасової адміністрації в банку.

Відповідно до ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 3) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 4) сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом; 5) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або повернув справу на новий розгляд до третейського суду, який ухвалив рішення, але розгляд справи у тому самому третейському суді виявився неможливим; 6) померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на визначених ст.205 ЦПК України підставах для закриття провадження у справі.

Інших причин необґрунтованості та незаконності судового рішення апеляційна скарга не містить, задоволені позовні вимоги не виходять за межі п.8 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким визначено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Твердження представника особи, що подає апеляційну скаргу про те, що 10 березня 2015 року позивачці було виплачено 100018,07 грн. не дає підстав для скасування судового рішення, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення, відтак, добровільне виконання рішення суду має інші правові наслідки.

Проте, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині помилкових висновків суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до ст.1 цього Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За змістом ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з ПАТ «Банк Перший» на користь держави судового збору в сумі 1078 грн. 66 коп.

В іншій частині рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не убачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БГ Банк" задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року скасувати в частині стягнення з Публічного акціонерного «Банк Перший» на користь держави судового збору в сумі 1078 грн. 66 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов