АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4119/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 610/3216/14-ц ОСОБА_1
Категорія: поділ майна Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Міненкової Н.О.

ОСОБА_2.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

01 серпня 2014 року позивач звернувсь до суду з позовом, в якому, з урахуванням його уточнень, просив в порядку розподілу спільного майна подружжя, визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1; на ? частину гаража № 3, який розташований по вул. Котляревського в м. Балаклія Харківської області; на ? частину легкового автомобіля марки Hyundai Elantra 2012 року випуску.

В обгрунтування позовних вимої зазначив, що з 09.06.2001 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 , який рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 20.06.2014 року було розірвано та в період шлюбу ними за спільні кошти було придбане вищезазначене майно, але право власності було зареєстровано лише за відповідачем та в добровільному порядку поділити спільне сумісне майно ОСОБА_3 відмовляється.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року вказані позовні вимоги позивача були задоволені в повному обсязі. Суд , в порядку розподілу спільного майна подружжя, визнав за позивачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1; на ? частину гаража № 3, який розташований по вул. Котляревського в м. Балаклія Харківської області; на ? частину легкового автомобіля марки Hyundai Elantra 2012 року випуску та вирішив питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує неповним з»ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам. Відповідач зазначає про відсутність зазначеного автомобіля, який суд визнав спільним майном подружжя та зазначає,що позивач знав про його відчуження та заперечень у нього не було , однак позивач подав до суду позов, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та цивільна справи на теперішній час знаходиться на розгляді у суді касаційної інстанції.

Також зазначає, що суд не врахував, що спірна квартира була куплена за її кошти, отримані від підприємницької діяльності, гараж був куплений нею за кошти, що залишились від продажу будинку, успадкованого нею після смерті батька та договір купівлі продажу його було посвідчено державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори 22.11.2006 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, з посиланням на вимоги суд першої інстанції, виходив з наявності підстав для задоволення позову.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та відповідачем вказана обставина не спростована, що сторони в період з 09 червня 2001 року по 20 червня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі ( а.с.6) під час перебування в якому придбали спірне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2010 року (а.с. 88); гараж № 3 по вул. Котляревського в м. Балаклія Харківської області, на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2007 року та 30 липня 2012 року - автомобіль марки Hyundai Elantra 2012 року випуску. ( а.с.133-137).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2012 року, що зазначений автомобіль придбано сторонами в період шлюбу , який є спільною сумісною власністю подружжя та 30 серпня 2014 року його було продано відповідачем, в особі її представника за дорученням, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 без згоди на це ОСОБА_4 та вказаним рішенням укладений між вказаними особами договір купівлі - продажу спірного автомобіля визнано недійсним та він витребуваний у ОСОБА_6, ( а.с.133-137).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, за змістом вказана норма СК України передбачає презумпцію виникнення права спільної сумісної власності і це означає,що ні чоловік ,ні дружина не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно,набуте у шлюбі та воно вважається таким, що належить подружжю.

Згідно до вимог ч.1 ст. 57 СК України, Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно до вимог ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності.

В ч.1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна,що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначеним вище рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22.12.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що спірний автомобіль придбано сторонами в період шлюбу та він є їх спільною сумісною власністю як подружжя.

Таким чином, встановлені судовим рішенням зазначені обставини, спростовують твердження відповідача щодо придбання нею зазначеного автомобіля за кошти, які вона отримала в борг від ОСОБА_5

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В порушення вимог зазначеної норми ЦПК України, відповідач не надала суду доказів, які б свідчили про те, що спірна квартира та гараж були придбані нею за особисті кошти, при цьому її посилання на те, що спірний гараж було придбано за кошти, від реалізації нею за договором купівлі-продажу від 17.11.2006 року 1/2 частини успадкованого нею житлового будинку з надвірними будівлями у с. Вербівка Балаклійського району Харківської області по вул.. Комсомольській 17 (а.с.128), не є таким доказом, оскільки зазначений вище гараж було придбано через 5 місяців після продажу спадкового майна відповідача.

Більш того, як свідчать пункт 4 умов договору купівлі - продажу спірної квартири від 30 березня 2010 року та пункт 7 умов договору купівлі - продажу зазначеного гаражу від 14 квітня 2007 року, при їх купівлі позивач , як чоловік відповідача, надавав згоду на придбання зазначеного нерухомого майна (а.с.88, 91), і це є безспірним доказом того, що зазначене вище спірне нерухоме майно сторонами було придбано в спільну сумісну власність подружжя.

В пункті 25 роз»ясень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсацій та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Вимог, щодо компенсації вартості неподільного майна. а саме: зазначеного автомобілю, сторони при розгляді справи не заявляли.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на ? частину зазначеного вище нерухомого та рухомого майна.

Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України , судова колегія , -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :