АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/904/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1831/К/15 суддя: Макарова Т.Ю.
Категорія - 26 (І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР», третя особа - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Інгулецький ГЗК»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» (далі - ТОВ «Шляхпостач КР») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22 жовтня 1997 року по 30 листопада 2009 року він працював на посаді монтера колії в кар'єрі у ПАТ «Інгулецький ГЗК». У період з 01 грудня 2009 року по 19 вересня 2012 року ОСОБА_2 працював майстром з ремонту колії у ТОВ «Шляхпостач КР».

Таким чином, працюючи протягом тривалого часу у відповідачів в шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 17.12.2014 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 45% та третю групу інвалідності, з 12 грудня 2014 року по 01 січня 2016 року, з датою переогляду 01 грудня 2015 року.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, з ПАТ «Інгулецький ГЗК» - 39 000 грн., а з ТОВ «Шляхпостач КР» - 6 000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб відповідно.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 03 квітня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Інгулецький ГЗК» - 19 000 грн. та з ТОВ «Шляхпостач КР» - 4 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Інгулецький ГЗК», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутої з ПАТ «Інгулецький ГЗК» моральної шкоди до 3 900 грн. Зокрема, судом не враховано, що ОСОБА_2, після виникнення у нього перших ознак захворювання, свідомо продовжував працювати в шкідливих умовах праці протягом 12 років. Позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці, які неможливо змінити враховуючи вид діяльності комбінату. Представник відповідача вважає, що ОСОБА_2 не доведено факту спричинення йому моральної шкоди. Також, суд першої інстанції не врахував того факту, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач ПАТ «Інгулецький ГЗК» є винним в отриманні ним професійного захворювання. На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і є значно завищеним. Крім того, суд не звернув увагу на практику розгляду аналогічних спорів іншими судами, зокрема позиції викладеній у Аналізі судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди від 01.09.2011 року, підготовленого Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який заперечував проти апеляційної скарги і просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду та законність рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Шляхпостач КР» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, оскільки дані висновки суду не були оскаржені.

Судом встановлено, що ОСОБА_2працюючи в період з 22 жовтня 1997 року по 31 листопада 2009 року монтером колії в кар'єрі у ВАТ «Інгулецький ГЗК», правонаступником якого є ПАТ «Інгулецький ГЗК» в умовах шкідливості та важкості праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми, отримав професійне захворювання.(а.с.5-10)

Відповідно до виписки-епікризу №3345/949 із медичної картки стаціонарного хворого Українського НДІ промислової медицини від 10 вересня 2014 року, у позивача була встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: Радикулопатія попереково-крижова (L4- S1) білатеральна, стан після операції - ізсічіння протрузії диску міжхребцевого диску L4-L5, L5-S1 транслігаментарним боковим доступом (мікродискектомія), з вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м'язово-тонічними синдромами, остеоартрозом колінних суглобів (ПФ першого ст.). (а.с.29-30)

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 22 жовтня 2014 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання - робота в умовах важкості праці (нахили корпусу, підіймання та переміщення вантажів, перебування в незручній позі), показники котрих перевищували гігієнічні норми, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». (а.с. 11-13)

Висновком МСЕК від 17.12.2014 року (а.с.14) ОСОБА_2первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 45% та третю групу інвалідності, з 11 грудня 2014 року по 01 січня 2016 року, з датою переогляду 01 грудня 2015 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Інгулецький ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 22 жовтня 2014 року причиною професійного захворювання є робота в умовах важкості праці, що перевищували гігієнічні нормативи, які виникли в результаті порушення, зокрема керівництвом відповідача ПАТ «Інгулецький ГЗК» у період праці на даному підприємстві, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які порушували законодавство з охорони праці та відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_2, встановити неможливо, враховуючи роботу позивача протягом 14 років в шкідливих умовах праці, зміну підприємств на яких він працював та неодноразову зміну керівництва відповідних структурних підрозділів.

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Інгулецький ГЗК» обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні нею професійного захворювання.

Посилання ПАТ «Інгулецький ГЗК» на той факт, що позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці, які неможливо змінити враховуючи вид діяльності комбінату, відхиляються колегією суддів, оскільки факт добровільної роботи ОСОБА_2 в шкідливих умовах праці, що виникли внаслідок невиконання відповідачем приписів законодавства з охорони праці, не впливає на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди, у зв'язку з отриманим з вини відповідача професійним захворюванням, за умови підтвердження такої шкоди.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, не має можливості повноцінно рухатись і відпочивати, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики щодо розгляду аналогічних справ, зокрема позиції викладеній у Аналізі судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди від 01.09.2011 року, підготовленого Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів саме у ПАТ «Інгулецький ГЗК», відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає.

Інші доводи представника відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці та спростовуються вищевикладеним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: