Справа № 466/1442/14 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1893/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника апелянта - Безеги Х.В.,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2014 року ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_5 суму боргу за кредитним договором №0 від 19.12.2007 року в сумі 23008 доларів США 79 центів, що станом на 21.02.2014р. еквівалентно 203 351 грн. 66 коп..

В частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором - відмовлено у зв'язку з закінченням строку позовної давності.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив позивач ПАТ "УкрСиббанк".

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом не враховано того, що між сторонами узгоджено спеціальний порядок застосування банком права на дострокове повернення кредиту. Так, умовами п.12.1. Кредитного договору встановлено, що відповідно до ст. ст.525,611 Цивільного кодексу України Сторони погодили що у випадку настання обставин Визначених п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6,5.8, 5.10, 8.4,10.2,10.4 цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) від Банку, при цьому вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Як вбачається із повідомлень про вручення поштових відправлень, вимоги про порушення зобов'язань Позичальника за Договором були направлені на адресу відповідачів 30.01.2014 р. Дані вимоги були отримані ОСОБА_5 - 05.02.2014 року ОСОБА_3 - 03.02.2014 року.

Боржники у строк, зазначений у вимогах прострочену заборгованість за кредитом не погасили, а тому позивач набув права дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит, в тому числі штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов'язання. У відповідності до положень статті 1050 ЦК України, умов Кредитного договору, щодо застосування права на дострокове повернення боргу, банк отримав право на повернення кредиту достроково, як передбачено умовами кредитного договору - на 32 календарний день після отримання відповідачами відповідних вимог.

Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови стягнення боргу з відповідача ОСОБА_3 та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення боргу з ОСОБА_3 задовольнити та вирішити питання розподілу судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача(апелянта) на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК Українипередбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що порука припинилась, оскільки з моменту продажу іпотечного майна, що забезпечувало виконання зобов'язань за кредитним договором, тобто з 24.02.2012р., ОСОБА_5 не здійснив жодного платежу, а відтак у відповідачів згідно п.п.1.2.2.,5.5. кредитного договору з 19.04.2012р. виник обов'язок повернути кредит у повному обсязі достроково. Позивач, починаючи з 19.04.2012р. вправі був звернутись про дострокове повернення кредиту, однак цього не зробив. Таким чином, договір поруки припинив свою дію, оскільки позивач звернувся до відповідачів про дострокове повернення кредиту лише 23.01.2014р., що підтверджується копіями вимог з повідомленнями про вручення боржнику і поручителю, тобто у строк понад 6 місяців після настання строку виконання основного зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 19 грудня 2007 року між АКБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_5, укладено кредитний договір № 0, згідно якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 43 500 доларів США, а останній зобов'язався повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 19 травня 2028 року згідно із графіком погашення кредиту та сплатити за користуванням кредитом проценти у розмірі 12,4 % річних.(а.с.5-15)

З метою своєчасного та повного виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3, укладено договір поруки № 166872 від 19 грудня 2007 року.(а.с.16-17)

Прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Проте відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 21.02.2014року заборгованість останніх по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 23008,79 доларів США, що станом на 21.02.2014 р. еквівалентно 203 351,66 грн., з яких 16 629,56 доларів США, що еквівалентно 146 972,05 грн. становить заборгованість за простроченим кредитом; 5130,50 доларів США, що еквівалентно 45 343,36 грн. становить заборгованість по прострочених процентам за користування кредитом; 786,49 доларів США, що еквівалентно 6 950,99 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 462,24 доларів США, що еквівалентно 4 085,26 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що порука не припинилась є безпідставними із врахуванням наступного.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно п.п. 1.2.2. Договору ОСОБА_5, зобов'язувався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати платежів у розмірі 490 дол. США., відповідно до умов договору.

Відповідно до п.5.5. Договору у випадку несплати позичальником чергового платежу в установлений договором день сплати платежу більше ніж один місяць, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 договору.

Також підпунктом 2.2. Договору поруки №166872 від 19.12.2007р. передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й день з дати відправлення йому такої вимоги.

Як вбачається із довідки розрахунку заборгованості(а.с.19) з 24.02.2012р., відповідач ОСОБА_5, не здійснив жодного платежу, а відтак позивач, в будь-який момент вправі був звернутись про дострокове повернення кредиту в повному обсязі достроково. Відтак, зважаючи на те, що позивач не звернувся до поручителя з такою вимогою, Договір поруки №166872 від 19.12.2007р. припинив дію.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вище наведена правова позиція у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що порука припинилася - у зв'язку з пропуском Банком шестимісячного строку на пред'явлення вимоги до поручителя (ОСОБА_3), а тому позовні вимоги Банку до згаданого відповідача до задоволення не підлягають.

Відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М. Гриновець