ЄУН № 389/3516/15-ц
Провадження № 2/389/887/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого-судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача та визнання недійсним правочину,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №000472, що укладений між ними 07 вересня 2015 року. Одночасно просить стягнути з відповідача на його користь перший (адміністративний) внесок у сумі 50000 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що у серпні 2015 року з друкованого засобу масової інформації всеукраїнської газети «Діалог» дізнався про продаж тракторів білоруського виробництва та зателефонував за вказаним в оголошенні номером телефону. Продавцем виявилося товариство з обмеженою відповідальністю «ВАШ АВТО», представництво (офіс) якого розташоване у місті Черкаси, по вулиці Хрещатик, буд.363. Прибувши за попередньою домовленістю за вказаною адресою 07 вересня 2015 року та поспілкувавшись з продавцем в особі уповноваженої ОСОБА_2, ознайомився з пропозиціями продажу (прайс-листком). Зваживши свої можливості, подав заявку на придбання шляхом виплати частками на рахунок продавця трактору МТЗ 82.1.26 2012 року випуску, вартістю 180000 грн. Після чого, обумовивши з продавцем інші суттєві умови договору - строки поставки товару, його остаточну вартість та порядок виплат, погодився на укладення письмового договору. До ознайомлення з тексом і підписання самого договору, уповноваженою продавцем особою йому було надано на бланку продавця інформацію для здійснення первинного платежу з номерами рахунку, сумою платежу та його призначенням. Саме за цією інформацією 07 вересня 2015 року у відділенні «Приватбанку», розташованого в приміщенні поруч, о 15:55:41 годин він здійснив первинний платіж за договором у розмірі 50000 грн. Після повернення того ж дня з квитанцією до офісу продавця, йому було запропоновано підписати договір фінансового лізингу за № 000472, який було надруковано на 12 сторінках дрібним шрифтом з додатками, що він і зробив, оскільки на 1-й сторінці договору було прописано в графі предмет договору марку/модель того трактору (товару), який він мав намір придбати. Був кінець робочого дня приблизно 16 година 30 хвилин і він, будучи введеним в оману співробітниками ТОВ «ВАШ АВТО» щодо властивостей і якостей, ціни придбаної ним, таким чином речі, підписав такий договір. Вже вдома, детально та прискіпливо ознайомившись з текстом, зясував, що на сторінці 6 в п. 8.2. зазначено, що «укладаючи даний договір сторони погоджуються, що вартість предмету лізингу на момент укладення договору становить 21276,00 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату укладення даного договору. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмету лізингу становить 500000 грн. з ПДВ, якого навіть не було у прайс листку продавця і який він не мав ні наміру, ні можливості придбати. Але основним обманом з боку продавця щодо нього було те, що у випадку розірвання з його ініціативи договору (п.12.1. договору фінансового лізингу) аміністративний платіж не повертається. Одночасно з цим на першій сторінці вказаного договору, серед визначення термінів договору, адміністративний платіж зазначений продавцем, який розробляв текст договору, як першочерговий одноразовий платіж, який входить до суми першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Вважає, що за викладених обставин ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» стосовно нього застосовано нечесну підприємницьку практику та введено в оману щодо умов договору та основних характеристик продукції, а також умов внесення та повернення платежів. А тому вказаний договір відповідно має бути визнаний судом недійсним.

Позивач у судове засідання, призначене на 14.12.2015 року, не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу без його присутності. При цьому у судовому засіданні, яке відбулося за часом раніше пояснив, що під час підписання спірного договору фінансового лізингу не мав сумнівів, що купує транспортний засіб МТЗ 82.1.26 2012 року випуску, вартістю 180000 грн., оскільки обрав його з запропонованого представником лізингової компанії переліку прайс-листа та написав заявку на його отримання, до того ж заплатив частину його вартості 50000 грн. Те, що сплачена ним сума грошових коштів насправді є адміністративним платежем, він не знав і навіть не здогадувався, оскільки такої інформації представником відповідача йому надано не було, більш того його запевняли, що першим лізинговим платежем є передплата за трактор і її необхідно сплатити до укладення договору. З умовами договору до його підписання не ознайомився, оскільки не мав такої можливості, його примірник на руки не видавали, робочий день добігав кінця, договір був обємним, надрукованим мілким шрифтом і за поясненнями представника лізингодавця підписувати його слід було негайно, так як транспортних засобів з такою вигідною ціною - 180000 грн., дуже мало і вони користуються великим попитом і можуть бути розкупленими. Якби йому була відома вартість предмета лізингу, яка зазначена у договорі, він би ніколи не погодився на його укладення, оскільки проживає в сільській місцевості, не працює, має на утриманні двох дітей, дохід отримує за рахунок підсобного господарства та городу, який є значно меншим за визначені в договорі суми щомісячних авансових платежів.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позов, згідно з якими позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, просить суд залишити їх без задоволення, оскільки вони є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підкріплені жодними належними і допустимими доказами, ґрунтуються на припущеннях. Вказав, що укладений з позивачем договір фінансового лізингу є дійсним у силу його укладення та досягнення згоди по всіх істотних умовах, повністю відповідає чинному законодавству. Умови надання позивачу послуг на підставі договорів та інформації про ці послуги викладені досить детально і ясно в договорі та додатках до нього. ОСОБА_1 мав повну і достовірну інформацію про надану йому послугу. Сплачений позивачем адміністративний платіж в розмірі 50000 грн., поверненню не підлягає, що передбачено умовами договору.

Заслухавши пояснення позивача, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 вересня 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» як лізингодавцем та ОСОБА_1 як лізингоодержувачем укладено договір № 000472 фінансового лізингу з додатками (Графік сплати авансового платежу та Специфікація предмету лізингу). Предметом договору фінансового лізингу згідно з п.1.1. є транспортний засіб трактор марки МТЗ 82.1.26, який відповідач зобов'язався передати у користування позивачу в строк та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.8.1 договору, вартість предмета лізингу, на момент укладення договору, становить 21276 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладення даного Договору.

На дату укладення цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 500000 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 9.7 договору, кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: адміністративний платіж; авансовий платіж; комісія за передачу предмета лізингу.

В наявному в договорі переліку термінів визначено, що адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

За змістом п.12.1 договору, лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% (сорок відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає (а.с. 5-10).

Складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені у Додатку №1, до цього договору, де поміж іншого визначено, що адміністративний платіж становить 10% від вартості предмета лізингу, тобто 2127,66 доларів США. (а.с. 11).

Позивачем до адміністрації ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 07 вересня 2015 року було подано заяву про надання йому транспортного засобу - трактору МТЗ 82.1.26, 2012 року випуску, вартістю 180000 грн. (а.с. 15).

Згідно з квитанцією від 07 вересня 2015 року позивачем сплачено на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 50000 грн., призначення платежу: адміністративний платіж за договором фінансового лізингу №000472 (а.с. 13).

Згідно з наявним у матеріалах справи прайс листом, вартість трактору МТЗ 82.1.26, 2012 року випуску становить 180000 грн. Трактору МТЗ 82.1.26 вартістю 500000 грн. у переліку немає (а.с. 14).

Матеріали справи також свідчать про те, що 15 вересня 2015 року позивач звертався до відповідача з заявою, в якій посилаючись на те, що при укладенні договору фінансового лізингу він був введений в оману, просив його розірвати та повернути йому сплачені 50000 грн. (а.с. 37).

Відповідно до повідомлення відділу по роботі з клієнтами ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», договір фінансового лізингу на підставі зазначеної заяви позивача вважається розірваним. Адміністративний платіж поверненню не підлягає (а.с. 39).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що позивач ОСОБА_1 попросив його та ОСОБА_4 поїхати разом з ним до офісу ТОВ «Лізингова компанія», розташованого у місті Черкаси. Своє прохання останній обґрунтував тим, що за номером телефону розміщеному в оголошенні газети «Діалог», дізнався, що лізингова компанія шляхом укладення договору лізингу здійснює продаж сільськогогосподарської техніки в розстрочку і у них в наявності є трактор М13 82.1.26 2012 року випуску, вартістю 180000 грн., який він бажає купити. 07 вересня 2015 року вони приїхали до офісу ТОВ «Лізингова компанія», представник лізингодавця підтвердив, що дійсно у них в продажі є сільськогосподарська техніка, зокрема і трактор М 13 82.1.26 2012 року випуску, вартістю 180000 грн. На підтвердження зазначеного надав прайс-лист. Пояснював, що таких тракторів мало, оскільки трактори цієї моделі наступних років випуску мають значно вищу вартість, а тому з укладення договору необхідно не затягувати. ОСОБА_1 зрадів, хвилювався, запитував про умови договору. На що представник відповідача пояснив, що оплата за трактор буде здійснюватися частками. При цьому, до підписання договору лізингу необхідно здійснити часткову оплату вартості трактора, в розмірі 50000 грн. ОСОБА_1 погодився, після чого йому було надано бланк заявки на придбання трактору та рахунок на оплату 50000 грн. Після сплати в банку вказаної суми, вони знову повернулися до офісу, представником лізингодавця вже було підготовлено договір лізингу. Позивач хотів ознайомитися з ним вдома, але договір на руки не видавали, в офісі прочитати уважно договір було неможливо, оскільки він був надрукований дрібним шрифтом на багатьох аркушах. До того ж представник офісу постійно їх підганяв, казав, що вже закінчується робочий час, з умов договору нічого нового вони не дізнаються, ним надано повну інформацію про істотні умови договору. ОСОБА_1 спочатку засумнівався, а потім покладаючись на добросовісність лізингової компанії підписав договір фінансового лізингу. Вже вдома ОСОБА_1, прочитавши умови договору, зрозумів, що його ошукано.

Свідок ОСОБА_4 надав пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_3

Правовідносини між сторонами у даній справі регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законами України «Про фінансовий лізинг», «Про захист прав споживачів».

З пояснень позивача та свідків судом зясовано, що вказаний договір № 000472 фінансового лізингу від 07 вересня 2015 року був укладений у офісі представника лізингодавця у місті Черкаси. Перед його укладанням позивач, ознайомившись з пропозиціями продажу, (прайс листом) обрав предмет лізингу трактор МТЗ 82.1.26 2012 року випуску, вартістю 180000 грн. та заповнив бланк заяви встановленого зразка про надання йому зазначеного транспортного засобу. Представником лізингодавця була надана інформація про те, що для отримання трактора МТЗ 82.1.26 2012 року випуску, вартістю 180000 грн., необхідно здійснити передплату в сумі 50000 грн. Позивачу не було розяснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем першочерговим одноразовим платежем, що сплачується за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і за умовами договору не повертається в жодному випадку, він вважав, що це часткова оплата вартості трактора. Розмови про те, що вартість предмету лізингу складатиме 500000 грн. взагалі не велося. Детально ознайомитися з умовами договору до його підписання у позивача не було можливості, так як робочий день закінчувався, а примірник договору на руки не видавали. Представник лізингодавця не надав позивачу достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору він йому пояснив та спонукав підписати договір, мотивуючи тим, що потрібно найшвидше підписати договір, оскільки обрана ним марка транспортного засобу вартістю 180000 грн. користується великим попитом і може бути розкуплена. Той факт, що позивач приїхав зі Знамянського району Кіровоградської області в місто Черкаси та сплатив платіж у день укладення договору свідчить про неможливість детально вивчити умови договору, оцінити та осмислити їх, виявити недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даної угоди.

На виконання умов договору позивачем було сплачено на рахунок відповідача суму в розмірі 50000 грн., призначення платежу: адміністративний платіж, що підтверджується квитанцією від 07 вересня 2015 року. Цілком логічно та безспірно, що жодна особа свідомо, розуміючи явну, очевидну невигідність з економічної точки зору, не погодилася б сплачувати 50000 гривень лише як винагороду за посередницькі послуги, оскільки ця сума вочевидь не відповідає обсягу робіт та ефекту, який отримує споживач. Ця сума є надто завищеною, що робить загальні витрати на придбання транспортного засобу значно вищими за його ринкову ціну.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно до ч.2 цієї статті до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.3 даної статті особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно до ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об'єкти, а також інші речі, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Згідно до ч.2 цієї статті - за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 2 цього Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу Українипро лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Частиною 2 цієї статті передбачено, що відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Закону - якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно зокрема ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Статтею 18 вказаного Закону передбачено підстави визнання угод недійсними. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині 2 статті 18 цього Закону, тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві ( п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України ).

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочинунавмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Розділом 12 оспорюваного позивачем договору фінансового лізингу "Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу" встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, можливості одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же у даному випадку позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

На переконання суду, умова договору фінансового лізингу про те, що лізингоодержувач зобов'язується сплатити адміністративний платіж в сумі 50 000 грн. - першочерговий одноразовий платіж за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, є незаконною.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж розуміє під собою одноразову плату лізингоодержувача лізингодавцю при укладенні договору.

У відповідності до договору, адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір такої компенсації за організацію становить 50000 грн., цей платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Вказаний пункт договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору.

Як вбачається із наведених договірних умов, складова першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку платежів, передбачених законом.

Відповідно до пп. 2 п. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Оскільки за умовами спірного договору лізингу, виконання зобов'язання відповідача за ним ставиться в залежність від факту внесення позивачем адміністративного платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, наявні підстави для визнання договору недійсним в цілому.

Таким чином, оспорюваний договір фінансового лізингу №000516 по своїй природі є несправедливим, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди спаживачеві.

Відповідно до ст.18 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Враховуючи положення пп.2 п.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнання цих положень договору недійсними зумовлює зміну інших положень договору, а тому оспорюваний договір може бути визнаний недійсним у цілому із застосуванням наслідків недійсності правочину.

З огляду на вищевказані встановлені обставини, суд вважає, що при укладанні сторонами у даній справі оспорюваного позивачем договору фінансового лізингу були порушені вищенаведені вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", а саме: було допущено використання нечесної підприємницької діяльності, чим позивач був введений в оману, що є підставою для визнання цього договору недійсним.

Надання у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб вищевказаної інформації, необхідної позивачу для здійснення свідомого вибору, ввели позивача в оману щодо ціни предмета лізингу та способу розрахунку. Отже,права позивача відповідачем порушені, тому вони підлягають захисту.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги про визнання договору фінансового лізингу недійсним підлягають задоволенню як і похідні від них вимоги про повернення сплачених на виконання договору фінансового лізингу грошових коштів у сумі 50000 грн., що випливає з положень ч.ч.1,2 ст.216 ЦК України, де зазначено, що за недійсним договором кожна зі сторін зобовязана повернути іншій стороні все, що вона отримала за цим договором.

Такий спосіб судового захисту цілком відповідає вимогам достатності та розумності, жодним чином не порушує прав та законних інтересів відповідача, оскільки він не поніс та не міг понести особливих витрат, крім укладання договору, який для нього є стандартним. На стандартність, масовість договору вказує його номер «000472» а також те, що договір виконаний шляхом рукописного заповнення печатного бланку. Оскільки крім реквізитів лізингоодержувача та даних про предмет лізингу договір не містить інших відомостей, які б відрізнялись від інших подібних договорів, його не можна вважати унікальним, на підготовку якого могли бути витрачені значні час та зусилля. На формальний характер оспорюваного договору фінансового лізингу вказує також те, що в ньому зазначено місце укладення - м. Київ, хоча договір було укладено та підписано в м. Черкаси, що підтверджується сплатою відповідачем за умовами договору 50000 грн в м. Черкаси відповідно до наданої позивачем копії квитанції відділення Європейське Черкаського ГРУ м. Черкаси.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Дана позовна заява містить дві вимоги як майнового, так і немайнового характеру.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі лише 487,20 грн., тобто за одну з вимог, ставки судового збору за якими є однаковими.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

За змістом змін до ст.. 5 Закону України «Про судовий збір», які прийняті пізніше ніж Закон України «Про захист прав споживачів», з 1 вересня 2015 року споживачі за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав, не відносяться до субєктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи за цим законом.

Вирішуючи питання колізії норм вказаних законів щодо врегулювання сплати судового збору споживачами при вирішенні спорів, що повязані з порушенням їх прав, необхідно застосовувати прийняті в теорії права принципи усунення темпоральної та змістовної колізії законодавства, зокрема: принцип переваги спеціального закону над загальним; принцип, за яким закон з того ж питання, прийнятий пізніше, скасовує дію попередніх законів.

Водночас, суд враховує, що споживач, переважно, перебуває у нерівному становищі, що кореспондує обовязок держави забезпечити ефективні процедури розгляду скарг споживачів, що передбачено розділом ІІ Резолюції 39/248 Генеральної асамблеї ОН (1985 р.).

Відтак, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 487,20 грн. Разом з цим, на користь позивача з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн., сплачений ним при предявленні до суду даного позову.

Керуючись ст.ст.1, 10, 11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №000472, що укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» 07 вересня 2015 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 50000 (пятдесят тисяч) грн., сплачених як адміністративний платіж за договором фінансового лізингу №000472 від 07 вересня 2015 року та судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова