АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

за участю секретаря: Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з таким позовом, посилаючись на те, що за кредитним договором № 232588-CRED № від 09.06.2008 року ОСОБА_2 отримав в банку кредит у розмірі 35000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 32,00% на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 09.12.2009 року, а його зобов'язання за цим договором були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «А-Банк» договору поруки від 20.10.2010 року та договору поруки з ОСОБА_3, проте позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував і має заборгованість станом на 17.07.2013 року у розмірі 96126,71 грн. (25174,55 грн. - заборгованість за кредитом, 66136,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 4565,56 грн. - штраф (процентна складова), тому позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 86126,71 грн., стягнути з ОСОБА_2 витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн., стягнути з відповідачів солідарно 10 000 грн..

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати рішення суду та задовольнити його позов, посилаючись на неповне з'ясування судом всіх обставин справи та неналежну оцінку доказів по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду, обговоривши доводи скарги колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.12.2009 року було стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь позивача заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 33740,77 грн., а позивачем не надано доказів виконання цього рішення суду або доказів його не виконання.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, за кредитним договором № 232588-CRED № від 09.06.2008 року ОСОБА_2 отримав у позивача кредит у розмірі 35000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 32,00% на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 09.12.2009 року, а його зобов'язання за цим договором були забезпечені укладеними банком з ПАТ «А-Банк» договором поруки № 167 від 20.10.2010 року та з ОСОБА_3 договору поруки № 232588 від 09.06.2008 року, проте позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував і має кредитну заборгованість, яка за наданим банком суду першої інстанції розрахунком станом на 17.07.2013 року складає 96126,71 грн. (25174,55 грн. - заборгованість за кредитом, 66136,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 4565,56 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.12.2009 року було стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь позивача заборгованість станом на 13.08.2009 року за цим же кредитним договором у розмірі 33740,77 грн. з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, штрафу (фіксована частина) і штрафу (процентна складова).

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. № 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Між тим, зазначені обставини справи та вимоги закону суд не врахував, в порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення виниклого між сторонами спору, зокрема, суму погашення боржником платежів та його заборгованість за кредитним договором, не з'ясував і своїм рішенням не встановив, відповідних доказів в судовому засіданні не дослідив, а, як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, боржник належним чином не сплачував відповідні платежі та у нього утворилася кредитна заборгованість, яка відповідно до наданого банком апеляційному суду розрахунку за період з 13.08.2009 року по 09.12.2009 року складає 36098,80 грн., з яких 25174,60 грн. - заборгованість за кредитом і 10924,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, що відповідачами не спростовано.

За таких обставин, ухвалене судом з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права рішення колегія суддів вважає за необхідне скасувати і ухвалити нове рішення на підставі ст. 1054 ЦК України, ст. 309 ЦПК України про стягнення на користь банку з позичальника заборгованості за кредитним договором за вказаний період та судового збору у розмірі 851,39 грн. (355,66 + 495,73) відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з урахуванням таких понесених банком витрат у судах першої і апеляційної інстанцій, а також про відмову в задоволенні решти вимог банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла до 14.08.2009 року, штрафних санкцій та витрат на правову допомогу у розмірі 3200 грн., оскільки така заборгованість вже була стягнута солідарно з цієї особи та поручителя за рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.12.2009 року, законом нарахування і стягнення процентів за користування кредитом після закінчення строку договору не передбачено, позивачем не надано як суду першої інстанції так і апеляційному суду на його вимогу розрахунку нарахованих банком штрафних санкцій після зазначеного рішення суду, в матеріалах справи відсутні відповідні розрахунки правової допомоги і докази її сплати позивачем.

З урахуванням того, що строк поруки не є строком порушеного права, а строком існування самого зобов'язання поруки, права кредитора і обов'язок поручителя по його закінченню припиняються, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки з його закінченням припинилася дія самого права, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з якими позивач звернувся до суду з цим позовом у вересні 2013 року після спливу шестимісячного строку з дня настання встановленого умовами договору строку виконання основного зобов'язання - 09.12.2009 року.

Крім того, не можуть бути задоволенні і позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», рішення суду в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України необхідно скасувати, а провадження у справі закрити, повідомивши позивача, що розгляд його позовних вимог до вказаної юридичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 310 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору № 232588-CRED № від 09.06.2008 року за період з 13.08.2009 року по 09.12.2009 року у розмірі 36098,80 грн., з яких 25174,60 грн. - заборгованість за кредитом і 10924,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 851,39 грн..

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

В задоволенні решти вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: