АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/6103/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Гриньковська Н.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Невідомої Т.О.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» про стягнення заборгованості по заробітній платі

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик», поданою його представником Савченком Русланом Сергійовичем

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнив, і остаточно просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 973,55 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23 серпня 2012 року по 30 грудня 2014 року у сумі 24 720, 11 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з грудня 2010 року він працював на посаді водія у товаристві з обмеженою відповідальністю «Олга-Логісти». У серпні 2012 року після проведення на підприємстві інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, відносно нього порушено кримінальну справу та розпочато досудове слідство, у наслідного чого його відсторонено від роботи без проведення остаточного розрахунку, тому просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 973,55 грн. та середній заробіток за час затримки виплати у сумі 24 720, 11 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду представник товариства з обмеженою відповідальністю - «Олга-Логісти» подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування своїх доводів, апелянт, вказує що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми ст. 116-117 КЗпП України, оскільки дані норми застосовуються щодо звільненого працівника з роботи, а позивача було відсторонено від роботи на час проведення досудового слідства.

У іншій частині судове рішення суду першої інстанції заявником не оскаржено і підстав перевіряти його законність і обґрунтованість у цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

В судове засідання суду апеляційної інстанції відповідач не з'явився, про день час та місце розгляду справи за законом повідомлений належно.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції, ухвалене, на його думку, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 6 грудня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір, за умовами якого останній прийнятий на посаду водія товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» з випробувальним терміном на 1 місяць.

23 серпня 2012 року наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» № 14-к водіїв автотранспортних засобів: ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсторонено від роботи на період з 23 серпня 2012 року по 28 вересня 2012 року.

Згідно постанови старшого слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 16 жовтня 2012 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутності в діях цих осіб складу злочину.

Постановою слідчого від 15 квітня 2013 року досудове слідство у зазначеній кримінальній справі відновлено. На даний час досудове слідство триває.

Задовольняючи позов у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачу при відсторонені від роботи не було виплачено відповідачем всіх належних сум (заробітної плати за серпень 2012 року), тому на підставі ст. ст. 116,117 КЗпП України наявні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі у сумі 24 720, 11 грн.

Однак погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд не правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і зміни рішення, є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Обґрунтовуючи позов у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позивач посилалась на вимоги ст. ст. 116-117 КЗпП України та просив позов в цій частині задовольнити з визначених зазначеними нормами підстав.

Так, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Положеннями статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

З аналізу наведених норм вбачається, що у разі порушення строків виплати заробітної плати громадяни мають право на відшкодування компенсації втрати частини доходів (заробітної плати).

Позивач не заявляв вимог про відшкодування компенсації втрати частини заробітної плати.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 було відсторонено від роботи у передбаченому законодавством порядку, а середній заробіток за час затримки розрахунку нараховується у разі звільнення працівника, то відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючисьст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегіясуддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик», поданою його представником Савченком Русланом Сергійовичем, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді