АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/428/15-ц 22-ц/774/1918/К/15
Справа № 211/428/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1918/К/15 ОСОБА_1
Категорія 27( ІV ) Доповідач Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

секретар: Петренко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційні скарги Публічного акціонерко товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерко товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення банківського вкладу та процентів, відшкодування матеріальних збитків,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» ( надалі ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») про стягнення банківського вкладу, процентів, відшкодування матеріальних та моральних збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив що 27.12.2013 року між ним та ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит» укладено договір банківського строкового вкладу (депозит) "Класік" на 370 днів в іноземній валюті в дол. США № 305835/10743/370-13 із виплатою 11,00 % річних. Згідно Договору позивач передав 6200,00 США згідно з квитанцією № 2117805 від 27.12.2013 року.

Для повернення суми вкладу 01.01.2015 року позивач звернувся із заявою до ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит».

Крім того,18.09.2014 року між сторонами укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на три місяці в іноземній валюті в дол. США № 305835/30067/3-14 із виплатою 10,25 % річних, у кінці закінчення строку договору ( надалі Договір 2). На виконання умов договору позивач передав банку 2900,00 дол. США.

У день закінчення дії строку договору передбачений п. 1 у день 19.12.2014 року позивач звернувся із письмовою заявою про повернення суми вкладу із нарахованими відсотками, однак суму вкладу йому не виплачено. За договором №2 позивачеві виплачена сума вкладу 1200,00 дол. США.

Після уточнення позовних вимог в останній редакції у червні 2015 року позивач просив суд стягнути з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на свою користь заборгованість за строковим договором банківського вкладу № 305835/30067/3-14 у розмірі 962,22 дол. США разом з нарахованими процентами по день видачі заборгованості;

- заборгованість за строковим договором банківського вкладу № 305835/10743/370-13 у розмірі 6855,58 дол. США разом з нарахованими процентами по день видачі заборгованості;

- матеріальні збитки на заправку автомобілю у розмірі 256,95 грн.;

- судові витрати у розмірі 1643,76 грн.,

- просить зобовязати ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит» нарахувати та виплатити проценти за користування коштами 7817,80 дол. США за відсотковою ставкою 13% річних за договорами № 305835/30067/3-14 та № 305835/10743/370-13 з дня закінчення строку дії договорів по день фактичної видачі на руки. ( а.с.60-61).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_2

- заборгованість за строковим договором банківського вкладу № 305835/30067/3-14 від 18.09.2014 року у розмірі 962,22 дол. США.: що складається з 900,00 дол. США - основна сума, 62,22 дол. США - проценти.

- заборгованість за строковим договором банківського вкладу № 305835/10743/370-13 від 27.12.2013 року у розмірі 6855,58 дол. США : що складається з 6200,00 дол. США - основна сума, 655,58 дол. США.

Стягнуто з ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 1643,76 грн. ( а.с.56)

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, судом не враховано, що під час звернення позивача до Банку із заявою про виплату депозитного вкладу діяла Постанова НБУ №758 від 03 грудня 2014 року, якою встановлені обмеження видачі грошових коштів у іноземній валюті.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів про відмову у видачі йому вкладів, не взято до уваги, що за заявою позивача йому було виплачено 2000 дол.США.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зокрема, апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив йому в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди за порушення виконання умов договору в частині своєчасного повернення вкладних коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» підлягає відхиленню, а апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 частковому задоволенню, з наступних підстав.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, належним чином повідомлених, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Факт внесення відповідної суми грошових коштів позивачем ОСОБА_2 на депозитні рахунки Банку підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 посилався на те, що Банк повинен сплатити йому повернути внесені на депозитний рахунок кошти, відсотки за їх користування та матеріальні збитки.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції керувався ст.ст. 525,526,625,1058 ЦК України дійшов висновку, що у звязку із порушенням Банком умов депозитного вкладу кошти вкладнику за заявою видані не були, у звязку із чим стягнуто невиплачені кошти та нараховані відсотки по день закінчення дії вкладу. Відмовлено в стягненні матеріальної шкоди за порушення виконання умов договору.

Колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із даним висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно приписів чинних правових положень (ч. 1 ст. 1058 т а ч.1 ст. 1060 ЦК, абзац 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами) за договором банківського вкладу з фізичною особою банк зобов'язаний повернути вклад на умовах, передбачених договором (на вимогу, зі спливом встановленого договором - строку або на інших умовах повернення), та в будь- якому випадку вклад або його частина повинні бути видані на першу вимогу вкладника.

Грошові кошти повертаються банками готівкою або у безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок (п.3.2 Гл. З Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, п. 10.12 гл. 10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах).

З аналізу вищезазначених норм закону вбачається, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту)вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника у ньому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки), У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним (постанова Верховного Суду України від25 грудня 2013 р. у справі №6-140цс 13).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

Аналогічна правова позиція 6-247цс14 викладена у Постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ» зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини нагадав, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Матеріалами справи встановлено, що 27.12.2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк "Фінанси та Кредит» було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 370 днів в іноземній валюті в дол. США № 305835/10743/370-13 із виплатою 11,00 % річних з виплатою процентів у кінці строку закінчення договору. (а.с.12).

Згідно Договору №1 позивач передав банку відповідачеві 6200,00 США згідно з квитанцією № 2117805 від 27.12.2013 року із штампом банку. (а.с. 13).

Згідно із п.3 Договору №1 виплата процентів, нарахована на вклад , здійснюється відповідачем одночасно з поверненням суми вкладу у день закінчення строку договору (п.4.3.1., п. 4.2. Основного договору.)

Позивач забажав повернути свій вклад по закінченню строку передбаченого п.3 Договору №1 та п. 4.3.1., п 4,2 Основного договору , тобто у строк передбачений п.1 у день 01.01.2015 року.

Для припинення дії вищевказаного договору та повернення суми депозиту із нарахованими процентами позивач одразу при укладенні договору оформив відповідну заяву від 27.12.2013 року. Тобто для припинення дії депозитного договору №1 позивач звернувся завчасно із письмовою заявою-вимогою 27.12.2013 року. (а.с. 14).

Також 18.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на три місяці в іноземній валюті в дол. США № 305835/30067/3-14 із виплатою 10,25 % річних з виплатою процентів у кінці строку закінчення договору. (а.с. 6).

Згідно з договором №2 позивач передав банку 2900,00 дол. США згідно з квитанціями № 2128085 від 18.09.2014 року - 1100,00 дол. США , № 128942 від 19.09.2014 року 1100,00 дол. США. № 129995 від 22 09.2014 року - 700,00 дол. США із штампами банку. (а.с. 7, 9 , 11).

Згідно із п. 3 Договору №2 виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється щомісячно, але в будь-якому разі у день закінчення строку договору (п. 4.3.1., п. 4.2. Основного договору). Таким чином, позивач виявив бажання повернути свій вклад по закінченню строку передбаченого п. 6 Договору №2 та п. 4.3.1., п. 4,2 Основного договору, тобто у строк передбачений п. 1 у день 19.12.2014 року. Для припинення дії вищевказаного договору та повернення суми депозитного вкладу із нарахованими процентами позивач одразу оформив відповідну заяву від 19.12.2014 року. Тобто для припинення дії депозитного Договору №2 позивач звернувся завчасно із письмовою заявою - вимогою 19.12.2014 року. (а.с. 15).

По закінченню строку дії договору №2 позивач звернувся особисто для отримання суми депозитного вкладу із нарахованими процентами, однак у Банку йому було повідомлено, про те, що дол. США немає, можливе щоденне повернення коштів у розмірі 200,00 дол. США.

22.12.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повідомлення причини виплати щоденно 200,00 дол. США відділення банку та вимогою виплатити відповідно до Постанови НБУ від 29.08.2014 року № 540900,00 дол. США. (а.с. 16).

Відповідно до п.6 договору -заяви після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, Вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.

Згідно п.5.2 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі -заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/ картковий рахунок або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити , зобовязаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу , визначеного договором Заявою.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, Банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. ст. 1, 3 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному суді» №12 від 24жовтня 2008 року, суд апеляційної інстанції, у разі встановлення при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303ЦПК та провести перевірку справи в повному обсязі.

Апеляційний суд і сам не позбавлений можливості встановити фактичні дані, які мають значення для вирішення спору, а також, застосувати норму матеріального права, яка має бути застосована до спірних правовідносин.

Тому, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги позивача, та вважає, що до спірних правовідносин виходячи з фактичних обставин справи підлягає застосуванню ст. 1061 ЦК, яка передбачає нарахування % по день фактичної виплати грошових коштів, а не 23 ЦК України. Тобто позивач має право на отримання відсотків за несвоєчасне повернення вкладу.

З довідки виданої ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 18 березня 2015 року за №934 видно, що ОСОБА_2 має у Банку відкриті рахунки :

по договору № 305835/10743/370-13 від 27.12.2013 року залишок на рахунку становить - 6200,00 дол.США, по договору № 305835/30067/3-14 від 18.09.2014 року залишок на рахунку станом на 18.03.2015р. становить 962,22 дол.США, в тому числі 62,22 дол.США нараховані відсотки. ( а.с.80).

Виходячи положень п.4 ч.1 ст.213 ЦПК України та обовязку суду застосувати до спірних правовідносин норму права, яка підлягає застосуванню, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин ст.1061 ЦК України, а не ст.22 ЦК України, та стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь позивача не отримані відсотки за несвоєчасно повернуті кошти, з розрахунку вклад №1 від 27 грудня 2013 року- 6200 дол.США 11,0%, закінчення строку дії договору 01 січня 2015 року, Вклад № 2 від 18 вересня 2014 року та додаткові угоди 2900 дол.США., - 10,25%закінчився строк дії договору 19 грудня 2014 року.

Позивачу ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб виплачені суми депозитного вкладу, про що він не заперечував в суді апеляційної інстанції, у звязку із чим в порядку ст..1061 ЦК України підлягають стягненню відсотки за користування коштами за період закінчення договору до 01 листопада 2015 року.

За період з 01 січня 2015 року по 01 листопада 2015 рік на підставі ст..1061 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відсотки за користування коштами з розрахунку 11,0 % річних в сумі 6200 дол.США/100% х11%/12х11 міс.= 625,16 дол.США.

За період з 19 грудня 2014 року по 01 листопада 2015 рік на підставі ст..1061 ЦК України з відповідача на користь позивача по 2 Депозитному вкладу підлягає стягненню відсотки за користування коштами з розрахунку 10,25% річних , виходячи з розрахунку невиплаченої суми вкладу 900 дол.США/100% х10,25%/12 міс. х11,5 міс.= 88,40 дол.США.

Разом, згідно ч.5 ст. 1061 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за двома банківськими вкладами в сумі 713,56 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24 листопада 2015 року, виходячи з курсу долара 23,984 становить 17114 ,02 грн.

У відповідності до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З урахуванням Аналізу практики застосування ст..625 ЦК України в цивільному судочинстві, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних, як відповідальність за порушення виконання грошового зобовязання, оскільки Договіром заявою та Основними умовами не обумовлено збільшення розміру процентів у звязку з простроченням сплати боргу, тому підлягає застосуванню ч.2 ст.625 ЦК.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача заслуговують на увагу.

У відповідності ст. 625 ЦК України виходячи з суми несвоєчасно виплачених ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» коштів депозитних вкладів в сумі 6200 дол.США та 900 дол.США, що разом становить 7100 дол.США., відповідальність за порушення виконання грошового зобовязання буде становити 213 дол.США., тобто 3% від суми несвоєчасно виплачених коштів, що за офіційним курсом НБУ станом на 24 листопада 2015 року, виходячи з курсу долара 23,984 становить 5108,59 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2015 року в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за несвоєчасне повернення коштів ухвалене без повного урахування вимог законодавства, тому згідно із п.п.1,3,4, ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про стягнення з Банку на користь позивача відсотки за несвоєчасно повернуті вкладні рахунки у сумі 713,56 дол.США, та три відсотки річних в сумі 213 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24 листопада 2015 року становить 22 222,61 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2015 року в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за несвоєчасне повернення коштів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 відсотки за несвоєчасно повернуті вкладні рахунки у сумі 713,56 дол.США, та три відсотки річних в сумі 213 дол.США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24 листопада 2015 року становить 22 222,61 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: