Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 331/5694/15Головуючий у 1-й інстанції Мінасов В.В.
№22-ц/778/6128/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (надалі - ВАТ «Запоріжжяобленерго») до ОСОБА_2 про стягнення суми

ВСТАНОВИЛА:

ВАТ «Запоріжжяобленерго» звернулось до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь за результатами проведення перевірки дотримання ПКЕЕН 12.01.2015 року за адресою проживання останнього: АДРЕСА_1, де було встановлено: «самовільне підключення до електромережі, що не є власністю енергопостачальника - підключення розетки на горищі будинку», суму вартості необлікованої електроенергії 24 142,13 грн., від сплати якої у добровільному порядку відповідач на користь позивача ухиляється, а також понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 року позов позивача задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» 24 142,13 грн. за спожиту електроенергією, сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, закрити провадження у справі.

У судове засідання 17 грудня 2015 року належним чином повідомлений про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.50) відповідач ОСОБА_2 не з'явився, заяв-пояснень про причини своєї неявки, а також клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_2 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника за довіреністю (а.с.25) ОСОБА_3 та представника позивача ВАТ «Запоріжжяобленерго» за довіреністю ОСОБА_4 (а.с.24).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін,

- у тому числі представника позивача, яка наполягала на тому, що договір із відповідачем за вказаною адресою про надання послуг з електроенергії мав місце з 2006 року, але екземпляр цього договору був загублений позивачем при переїзді до іншого приміщення;

- у тому числі представника відповідача, яка зазначала, що нові власники будинку є родичами відповідача - дружиною та онукою дружини, тобто членами сім'ї відповідача, хоча онука мешкає останнім часом за кордоном, особовий рахунок по оплаті електроенергії у будинку був переоформлений з відповідача на нового власника лише у 2015 році після ухвалення судом оскаржуємого рішення у цій справі,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст.10-11, 60, 208, 212-215 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що за договором від 13.04.2009 року ОСОБА_2 подарував б. АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З виписки з програми «Побут» вбачається, що особовий рахунок в б. АДРЕСА_1 відкритий на відповідача ОСОБА_2

Відповідно до акту про порушення ПКЕЕН № 00136921 (а.с.7), складеного 12.01.2015 року представниками ВАТ «Запоріжжяобленерго» встановлено: «самовільне підключення до електромережі, що не є власністю енергопостачальника - підключення розетки на горищі будинку; порушення здійснено приховано». Підпис ОСОБА_2 на акті відсутній, оскільки від підпису він відмовився.

Згідно із протоколом № 210 від 04.02.2015 року під час засідання комісії з розгляду актів про виявлення ПКЕЕН були присутні відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Комісією прийнято рішення зробити розрахунок за три роки на суму 24142,13 грн. (а.с.5). Зазначено, що споживачі з розрахунком не згодні та будуть звертатися до ТКЦ ВАТ «Запоріжжяобленерго». Протокол та квитанції отримані споживачами, про що вони розписалися.

Відповідно до розрахунку розміру обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок ПКЕЕН (а.с.6), зробленому 04.02.2015 року, остання складає 24 142,13 грн.

Згідно з протоколом № 245 від 15.04.2015 року (а.с.4) на засіданні комісії з розгляду актів про виявлення ПКЕЕН був присутній ОСОБА_2 Комісією прийнято рішення зробити розрахунок за три роки на суму 24142,13 грн. ОСОБА_2 в протоколі власноручно зазначено, що його копію та квитанцію він отримав.

Представник відповідача у суді першої інстанції визнала, що ОСОБА_2 є зареєстрованим у б. АДРЕСА_1, під час складання акту, двічі під час засідання комісії з розгляду акту відповідач ніколи не заперечував, що є мешканцем цього будинку та споживачем електроенергії.

Відповідачем не надано суду першої інстанції доказів, що він оскаржував дії контролерів позивача у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 49 Правил користування електричною енергією для населення», затверджених постановою КМУ № 1357 від 26.07.1999 року, споживач несе відповідальність згідно із законодавством за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у письмових запереченнях проти позову позивача у цій справі (а.с.26-28) та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Факт самовільного підключення у будинку при вищевикладених обставинах, встановлених в акті позивача, відповідачем у цій справі взагалі не спростовується.

ОСОБА_2 був власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 4-ю Запорізькою державною нотаріальною конторою за р. № 1-3179 від 12.20.1995 року і до 13.04.2009 року (а.с.29), постійно мешкає за цією адресою, підтвердженням чому є реєстрація останнього в установленому Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» порядку саме за цією адресою згідно із довідкою адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області, і у тому числі станом на час подачі вищезазначеного позову позивачем до суду першої інстанції з 2000 року (а.с.17).

ОСОБА_2, проживаючи за цією адресою, фактично користується наданою позивачем у вказаний будинок електроенергією, тобто є фактичним споживачем електроенергії за вказаною адресою, навіть, у відсутність укладеного між ним та ВАТ «Запоріжжяобленерго» відповідного договору на це, хоча представник позивача наполягав у суді, що останній мав місце з 2006 року, але екземпляр цього договору був загублений позивачем при переїзді до іншого приміщення.

Саме на ОСОБА_2 був відкритий особовий рахунок по оплаті електроенергії за цією адресою (витяг із програми «Побут», а.с.8) станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції.

Крім того, ОСОБА_2, подарувавши цей будинок своїм родичам, продовжує проживати у ньому, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні. Також ОСОБА_2 був і залишається членом сім'ї нових власників будинку АДРЕСА_1 спочатку з 2009 року ОСОБА_5 (дружини відповідача, цей факт представником відповідача визнаний у суді, а тому доказуванню в силу вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України не підлягав) та неповнолітньої ОСОБА_6 (онуки дружини), а з 2011 року - лише ОСОБА_6

Саме ОСОБА_2 був присутній при складанні електромонтерами ВАТ «Запоріжжяобленерго» акту про порушення ПКЕЕН за цією адресою 12.01.2015 року, однак, підписати останній відмовився (а.с.7).

ОСОБА_2 із членами своєї родини, зокрема ОСОБА_5, був присутній на засіданні комісії позивача, надавав відповідні письмові пояснення.

У матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази того, що на ОСОБА_2 під час проведення перевірки у будинку чи під час засідання комісії працівниками «ВАТ Запоріжжяобленерго» чинився будь-який тиск.

Тому, при вищевикладених встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах у цій справі ОСОБА_2 є належним відповідачем у цій справі та у тому числі його обов'язком в силу закону є сплатити на користь позивача суму вартості необлікованої електроенергії за результатами перевірки 12.01.2015 року особисто чи разом із іншими фактичними та юридичними споживачами електроенергії за цією адресою.

Позивач ВАТ «Запоріжжяобленерго» у цій справі заявило позов лише до ОСОБА_2

Суд розглядав дану справу з додержанням вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав належну оцінку.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача у цій справі.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Описка суду першої інстанції у резолютивній частині оскаржуємого рішення, а саме: зазначення замість «вартості необлікованої електроенергії» слів «спожитої електроенергії» не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення у цій справі.

Вартість необлікованої електроенергії у сумі 24142,13 грн. розрахована позивачем у цій справі правильно, у відповідності до 3.3. п.п. а) Методики визначення вартості та обсягу електричної енергії, облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕН.

Правові підстави для зменшення останньої судом першої інстанції у цій справі були відсутні.

Застосування 3.3 п.п. б) вищезазначеної Методики у даному випадку є неможливим, оскільки ним передбачено випадок, коли самовільне підключення здійснено «до електричних мереж енергопостачальника», а у будинку відповідача 12.01.2015 року мало місце «самовільне підключення до електромережі, що не є власністю енергопостачальника».

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Доводи ОСОБА_2, як особи, що подала апеляційну скаргу, при вищевикладених обставинах, щодо необхідності закриття провадження у цій справі взагалі є безпідставними.

Оскільки, правові підстави для закриття провадження у справі передбачені ст. 205 ЦПК України, перелік цих підстав є виключним, та у цій справі останніх судом не встановлено взагалі.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту - відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ВАТ «Запоріжжяобленерго» судових витрат у вигляді судового збору у належному розмірі 267,96 грн. (квитанція про сплату судового збору на суму 268,00 грн. а.с.41), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.