Cправа № 563/922/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015 року м.Корець

Корецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Загородько Н. А.

при секретарі Туровичу М.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, про поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, про поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу. Позов мотивує тим, що вона працювала продавцем в магазині, що належить приватному підприємцю ОСОБА_5

17 квітня 2013 року трудова угода, укладена між позивачем та відповідачем була розірвана за його ініціативою на підставі п. 2 ч.1 ст. 41 КЗПП України - винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір"я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Вважає, що розірвання трудового договору та звільнення її з займаної посади з вказаних підстав проведено з порушенням норм трудового законодавства.

Вказує, що трудова книжка та копія наказу про звільнення їй не видані.

Рішенням Корецького районного суду від 13.03.2014 року справа № 563/443/132-ц ОСОБА_5 відмовлено в позові до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої в наслідок порушення покладених трудових обов"язків. З цього випливає що відповідач не мала підстав для звільнення позивача в зв"язку з втратою довіри.

Щоб уникнути відповідальності ОСОБА_5 знялася з реєстрації як приватний підприємець. В зв"язку з цим позивач ставить питання про зміну підстав звільнення із займаної посади на звільнення в зв"язку з ліквідацією суб"єкта підприємницької діяльності та стягнення коштів за вимушений прогул та моральної шкоди, оскільки, звільнення таким чином, позбавило її можливості працевлаштуватися в межах невеликого міста.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю та пояснили, що позивач не була ознайомлена з наказом № 49 від 17.04.2013 року про її звільнення, ніяких актів про відмову з ознайомленням наказу відповідачем складено не було, пояснення у позивача не відібрано, запису про звільнення в трудовій книжці не зроблено. Тому вважають, що позов підлягає до задоволення.

Представники відповідача в судовому засіднні позов не визнали, пояснили, що звільнення позивача проведено згідно закону, порушень з боку відповідача не допущено. Також, позивач пропустила строк звернення до суду.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що працювали у приватного підприємця ОСОБА_5 бухгалтером та продавцем відповідно. При звільнені ОСОБА_1 їй була виплачена заробітна плата, відпускні та розрахункові кошти. Дані кошти ОСОБА_1 взяла в присутності юриста Центру зайнятості. З наказом про звільнення під підпис ознайомлена не була, запис в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 зроблений не був, оскільки трудові книжки продавців, які працювали в ОСОБА_5, зберігалися у самих працівників.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що працює юристом в Корецькому районному центрі зайнятості. Центр зайнятості реєструє та знімає з реєстрації трудові договори між працівником та фізичною особою. Так 07.07.2010 року був зареєстрований трудовий договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, а 17.04.2013 року даний договір було розірвано згідно до наказу про звільнення ОСОБА_1 за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. В трудову книжку запис про звільнення зроблений не був.

Заслухавши думку сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою від 07 липня 2010 року позивач працювала у приватного підприємця ОСОБА_5 продавцем у магазині "Продукти".

Згідно наказу № 49 від 17 квітня 2013 року ОСОБА_1 звільнена з посади продавця продовольчих товарів за втрату довір"я з боку власника на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Верховний Суд України в п.20 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз»яснив, що звільнення з підстав втрати довір»я суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п ) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір»я.

Рішенням Корецького районного суду від 13.03.2013 року № 563/443/13-ц відповідачу ОСОБА_5 було відмовлено у позові щодо стягнення з ОСОБА_1 суми нестачі в розмірі 15000 грн.. Із змісту рішення вбачається , що судом не встановлено винного порушення працівником ОСОБА_1 обов"язків за трудовим договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, суд вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_1 за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України у відповідача не було, наказ від 17.04.2013 р. про звільнення підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з роботи в місячний строк з дня отримання копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В судовому засіданні стороною відповідача не подано доказів про отримання позивачем копії наказу, судом встановлено, що в трудову книжку запис не внесено та трудова книжка відповідачем позивачу не видавалася, рішення Корецького районного суду № 563/443/13-ц набрало законної сили 26 травня 2014 року, отже строк звернення до суду в даному випадку є три місяці і позивачем він не пропущений.

Щодо вимоги позивача змінити підстави її звільнення з п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України на п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, тобто, звільнити з займаної посади в зв"язку з ліквідацією суб"єкта підприємницької діяльності, суд вважає що дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки, чинним законодавством передбачена процедура звільнення працівника у зв"язку з ліквідацією підприємства, при вирішенні даного спору судом не встановлено проведення даної процедури.

Також, суд відмовляє у вимозі позивача щодо стягнення коштів за вимушений прогул та моральної шкоди, так як, дана позовна вимога є похідною від попередньої, також, відповідно до ст. 235 КЗПП України, середній заробіток за час вимушеного прогулу стягується , якщо неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. В даному випадку, судом встановлено та не заперечується сторонами, що запис в трудову книжку працівника ОСОБА_1 не внесено.

Керуючись ст.ст.3, 10, 15, 60, 79-81, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.40, 41, 233, 235 КЗпП України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 49 від 17 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 в зв"язку із втратою довіри за п.2 ч.1 ст.41 КзПП.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Корецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Загородько Н. А.