Справа № 199/328/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

За участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Мушкетер», про стягнення з особи, винної у завданні шкоди, виплаченої суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України просить суд стягнути з ОСОБА_1 виплачене позивачем ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 17834,08 грн., додаткові витрати на збір документів у справі та визначення розміру шкоди в сумі 732,70 грн., а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 листопада 2010 року з вини ОСОБА_1 сталася ДТП, під час якої було пошкоджено автомобіль ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_1 не мав чинного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв'язку з чим позивач за заяву потерпілого виплатив останньому страхове відшкодування в зазначеному розмірі. Вважають, що у них на підставі ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло право регресної вимоги до відповідача.

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України, належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить розглянути справу за відсутності свого представника.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки на момент ДТП він на підставі подорожнього листа під час виконання трудових обов'язків керував транспортним засобом, належним ТОВ Фірма «Мушкетер», з яким він перебував у трудових відносинах. Вважає, що на підставі ст. 1172 ЦК України саме ТОВ Фірма «Мушкетер» несе відповідальність за завдану ним шкоду. Підтвердили той факт, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

Ухвалою суду від 14 травня 2015 року до участі у розгляді справи у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, залучене Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Мушкетер». Останнє було належним чином та завчасно сповіщене про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання представника не направило, про причини неявки суд не повідомило.

За ухвалою суду розгляд справи проведено за відсутності представників позивача та третьої особи.

На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2010 року (а.с. 5) відповідач ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 25 листопада 2010 року о 14 год. 00 хв. він, керуючи автомобілем «LDV 400 конвой», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, виїжджаючи з дворового проїзду будинку № 2 по вул. Криворізькій м. Дніпропетровська, не надав перевагу русі та скоїв зіткнення з таким, що рухався по вул. Макарова, автомобілем «Шевроле Авео», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 30) вбачається, що власником пошкодженого автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_5.

За копією довідки ДАІ (а.с. 30), на зазначеному транспортному засобі були зафіксовані механічні пошкодження, спричинені під час ДТП.

Відповідно до копії звіту експертного автотоварознавчого дослідження від 08 грудня 2010 року (а.с. 6-29) вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, завданої власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», держномер НОМЕР_2, пошкодженого в результаті ДТП складає 22919,92 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 визнаний той факт, що на момент ДТП він не мав чинного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На підставі оцінених в сукупності копій заяви на виплату страхового відшкодування (а.с. 34), наказу про відшкодування шкоди (а.с. 38) та платіжного доручення (а.с. 39), суд визнає доведеним той факт, що позивач 21 лютого 2011 року сплатив власнику пошкодженого автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, у якості страхового відшкодування 17834,08 грн.

Крім цього, позивач 14 березня 2011 року поніс витрати на оплату послуг аварійного комісара у розмірі 732,70 грн., що підтверджується копіями акту виконаних робіт (а.с. 37) та платіжного доручення (а.с. 43).

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Постановою суду встановлено вину відповідача у ДТП, що обумовлює наявність у потерпілого права на відшкодування йому завданої шкоди.

Позивач згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент ДТП та на момент виплати страхового відшкодування) відшкодував потерплому завдану при ДТП шкоду і згідно вимог ст. 993 ЦК України та п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у межах фактичних витрат до нього перейшло право вимоги, яке потерпілий має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому, суд керується вимогами ч. 1 ст. 1172 ЦК України, за якими юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З наданої ОСОБА_1 копії трудової книжки (а.с. 81-82) вбачається, що у період з 01 листопада 2007 року по 08 листопада 2011 року відповідач обіймав посаду торгового представника ТОВ Фірма «Мушкетер», а з копії подорожнього листа вбачається, що на момент ДТП відповідач керував належним ТОВ Фірма «Мушкетер» автомобілем та перебував при виконанні своїх трудових обов'язків.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-108цс14 від 06 листопада 2013 року, згідно якого за загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України. Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В такому випадку обов'язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Суд також враховує розяснення, викладені у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за якими не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

До ТОВ Фірма «Мушкетер» позивач позовні вимоги не заявляє, письмову заяву про залучення товариства у якості належного відповідача або співвідповідача суду не надавав, розпорядившис процесуальними правами на власний розсуд.

За наведених обставин, оскільки відповідальність за завдану під час ДТП шкоду згідно вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України покладається на ТОВ Фірма «Мушкетер» як роботодавця відповідача, а не на самого відповідача, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України щодо меж судового розгляду, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати згідно вимог ст. 88 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають, а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню в повному обсязі понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 121,80 грн. (а.с. 80).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 83, 212 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Мушкетер», про стягнення з особи, винної у завданні шкоди, виплаченої суми страхового відшкодування - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :