Справа № 132/960/15-ц
Провадження № 2/132/383/15
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2015 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Павленко І.В.

при секретарі Жовті С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку позовної давності, застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення безпідставно набутих коштів, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в позові вказує, що в 2008 році між нею та відповідачем склалися відносини стосовно купівлі-продажу земельної ділянки 60 м2 , яка належала відповідачу та знаходилася за адресою АДРЕСА_1.

На предмет купівлі-продажу вище зазначеної ділянки продавець ОСОБА_2 та покупець ОСОБА_3 в простій письмовій формі склали договір. Відповідно до вказаного договору вона сплатила відповідачу 24000 грн. А саме: 24.02.2008 року - 2000 грн., 27.04.2008 року - 3700 грн., 28.05.2008 року - 3000 грн., 29.06.2008 року - 3000 грн. та 9300 грн. Тобто, станом на 29.06.2008 року вона сплатила відповідачу повну суму коштів за 60 м2, що становить 400 гривень за 1 м2 відчужуваної земельної ділянки відповідно до договору. Даний факт підтверджується рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27.11.2011 року. Однак, при оформленні вище зазначеної земельної ділянки у нотаріуса Варламова О.В., ОСОБА_2 підписав на відчуження через довірену особу ОСОБА_5 не 60 м2, як передбачалось договором, а лише 36 м2. Таким чином відповідач, не оформивши 24 м2, зайво отримав від позивача 9600 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За таких обставин вона звертається до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів з відповідача ОСОБА_2 в сумі 9600 грн.

Під час розгляду справи по суті представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, мотивуючи тим, що у 2008 році позивачка та відповідач уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0060 га. за ціною 24000 грн. Факт отримання у 2008 році грошових коштів по даному договорі відповідач не заперечує.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, тобто договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0060 га. за ціною 24000,00 грн. є нікчемним, що свідчить про отримання відповідачем від позивача коштів без достатніх правових підстав.

29.06.2010 року відповідач видав своєму представнику - ОСОБА_5 довіреність про продаж позивачці земельної ділянки площею 0,0036 га. для комерційного використання та 0,0024 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Всього 0,0060 га., яка була скасована 19.07.2011 року, що свідчить, за приписом ст. 253 ЦК України про початок перебігу позовної давності саме з 19.07.2011р.

16.11.2010 року позивачка та представник відповідача уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки прощею 0,0036 га. для комерційного використання, посвідченого приватним нотаріусом Калинівського нотаріального округу, згідно п.2.1 Договору якого вартість земельної ділянки площею 0,0036 га. фактично складає 3362 грн.

Після отримання у власність земельної ділянки площею 0,0036 га. позивачка очікувала і вірила, що відповідач, керуючись принципами добросовісноті та справедливості, оформить 0,024 га. земельної ділянки.

Однак, в листопаді 2011року позивачка отримала позовну заяву від відповідача про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,036 га. В зв'язку з цим, позивачці необхідно було звертатись за правовою допомогою, для захисту порушених прав та в судових засіданнях виборювати своє право власності на грошові кошти. І це право було остаточно захищено 15.01.2013 року Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15.01.13 провадження №22-ц/772/73/2013, якою рішення Калинівського районного суду від 27.11.2012 року по справі №1415/11 залишено без змін.

І лише по закінченню 15.01.2013 року розгляду справи №1415/11 від 27.11.2012 року позивачці стало зрозуміло, що відповідач, отримавши без достатніх правових підстав 24000 грн., мав на меті протиправним шляхом отримати від позивачки грошові кошти, а земельну ділянку площею 0,0060 га. не продавати.

Враховуючи вищевказані обставини, позивачка змушена звернутись до суду із заявою про збільшення позовних вимог.

Крім того, вважає, що заява відповідача від 14.05.2015 року про відмову позивачці у позові з підстав пропуску строку позовної давності є необґрунтованою і неправомірною по наступним правовим підставам.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Предметом розгляду справи за позовом відповідача до позивачки у листопаді 2011 року, було саме встановлення факту отримання чи не отримання грошових коштів, а відтак право на стягнення безпідставно отриманих відповідачем коштів, виникло у позивача лише 15.01.2013 року - день прийняття Ухвали Апеляційного суду Вінницької області, якою рішення Калинівського районного суду від 27.11.12 по справі №1415/11 залишено без змін.

А тому днем початку перебігу строку позовної давності є 15.01.2013 р., коли у позивачки виникло право звернутись до суду за захистом порушених прав. Тому просить до укладеного у простій письмовій формі договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0060 га. за ціною 24000,00 грн. застосувати вживання наслідків нікчемного правочину та відмовити відповідачу у заяві від 14.05.2015 року про застосування спливу строку позовної давності до предмету позову.

Також просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 638,00грн. грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, а також судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В судовому засіданні позивачка та її представник на підставі довіреності ОСОБА_6 заяву про збільшення позовних вимог підтримали, з мотивів наведених у ній, просили поновити строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Представник відповідача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності - ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у позові у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідка, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з закінченням строку позовної давності, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що в 2008 році позивачка та відповідач уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0060 га. за ціною 24 000 грн., які відповідач отримав 29.06.2008 року, що підтверджується ксерокопією розписки в матеріалах справи. 16.11.2010 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, в особі його представника на підставі довіреності ОСОБА_5, було укладеного договір купівлі-продажу земельної ділянки для роздрібної торгівлі та комерційних потреб, що розташована в АДРЕСА_1 площею 0,0036 га.

Згідно п.2.1. вказаного договору продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинюється за 3362 грн., які представник ОСОБА_2 отримав повністю від покупця ОСОБА_1

Під час розгляду справи представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 порушено питання про застосування строків позовної давності по справі з тих мотивів, що у відповідача ОСОБА_2 з ОСОБА_1 були домовленості та розрахунки щодо купівлі-продажу земельної ділянки, в результаті яких 16.11.2010 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для роздрібної торгівлі та комерційних потреб, що розташована в АДРЕСА_1 площею 0,0036 га. З вказаного часу позивачка не пред'являла до відповідача ніяких претензій і таким чином пропустила без поважних причин строк звернення до суду щодо розрахунків між ними.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Так, ч. 1 ст. 261 ЦК України вказує, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

В даному випадку у відповідача ОСОБА_2 з ОСОБА_1 були домовленості та розрахунки щодо купівлі-продажу земельної ділянки, в результаті яких 16.11.2010 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для роздрібної торгівлі та комерційних потреб, що розташована в АДРЕСА_1 площею 0,0036 га.

Таким чином, за умовами договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.11.2010 року , відповідно до п.3.1. вказаного договору позивачка ОСОБА_1 не мала будь-яких претензій щодо виконання зобов'язань за цим Договором, в тому числі щодо повного розрахунку за продану земельну ділянку.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що позовна давність за вимогами позивачки, повинна обчислюватись з моменту укладення договору купівлі-продажу. В зв'язку з чим, позивачкою пропущено строк позовної давності щодо основної вимоги.

Крім того, в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», зазначається наступне: «Суди, інколи відмовляючи в задоволенні позову по суті, додатково підставою для відмови в задоволенні позову зазначають сплив строку позовної давності, що є неправильним.

Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови».

Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Саме загальна позовна давність застосовується до подібних вимог .

Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права.

В судовому засіданні позивачка не представила суду фактів порушення її прав, як того вимагає законодавство.

Суд вважає помилковим твердження представника позивачки ОСОБА_6 про те, що днем початку перебігу строку позовної давності є 15.01.2013 р. (Ухвала Апеляційного суду Вінницької області, якою рішення Калинівського районного суду від 27.11.1012 р.залишено без змін), коли у позивачки виникло право звернутись до суду за захистом порушених прав і стало зрозуміло, що відповідач не має наміру, а ні оформляти на позивачку земельну ділянку площею 0,0024 га., а ні віддавати грошові кошти, оскільки з 16.11.2010 року, тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0036 га. позивачка не пред'являла до відповідача будь-яких претензій щодо здійснених розрахунків та переданої земельної ділянки.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в позові у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Оскільки судом було відмовлено в позові, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати, пов'язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.256, 257, 260, 267 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку позовної давності, застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення безпідставно набутих коштів відмовити у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: