АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3136/2015 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі

судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Слащуку А.С.,

за участю позивача ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2014 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені: стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 744750,40грн; стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у розмірі 1827,00грн з кожного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2004 року між позивачем та відповідачами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачі отримали від позивача в борг 40000,00 доларів США, 28.06.2004 - 26000,00 доларів США, а 04.07.2007 - 27800,00 доларів США для закупівлі сировини для виготовлення спирту. Всього відповідачами було отримано 92800,00 доларів США, про що було складено розписку. У вказаній розписці було погоджено, що відповідачі зобов'язуються сплачувати позивачу 33% від прибутку, який вони отримали від своєї діяльності у зв'язку з використанням позичених у позивача коштів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконали належним чином взяті на себе зобов'язання за борговою розпискою, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 744750,40грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2014 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідачі та представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Позивач просив відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики з відповідачами позивач надав розписку від 03.08.2004, відповідно до якої директор Тхорівського спиртзаводу ОСОБА_4 та заступник директора ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_3 для закупівлі зерна, меласси, ферментів та ін. для поточних витрат і виробничих потреб Тхорівського спиртзаводу сезону 2004-2005 років з випуску продукції через ТОВ «Компанія Ельба» та на реконструкцію Тхорівського спиртзаводу з випуску побутової хімії, миючих та чистячих засобів на патоці грошові кошти в загальній сумі 92800 доларів США (ас56).

Аналізуючи зміст вказаної розписки та положення норм ЦК України, що регулюють правовідносини позикодавця і позичальника, колегія приходить висновку, що розписка від 03.08.2004 не є належним доказом укладення сторонами договору позики та передання грошових коштів у борг, адже відсутні основні ознаки та істотні умови договору позики, а саме обов'язок позичальників повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Крім того, як вбачається зі змісту розписки, ОСОБА_3 передав відповідачам гроші в сумі 92800 дол. США не у борг, а для закупівлі зерна, меласси, ферментів та ін. для поточних витрат і виробничих потреб Тхорівського спиртзаводу сезону 2004-2005 років з випуску продукції через ТОВ «Компанія Ельба» та на реконструкцію Тхорівського спиртзаводу з випуску побутової хімії, миючих та чистячих засобів на патоці, гроші передав не фізичним особам, а посадовим особам Тхорівського спиртзаводу, без зобов'язання повернути гроші у тій же кількості, а з умовою отримання прибутку від діяльності цих підприємств щорічно в розмірі 33% на користь інвестора ОСОБА_3

За таких обставин відсутні передбачені законом підстави вважати, що спірні правовідносини сторін за договором, укладеним у формі розписки від 03.08.2004, виникли між позивачем та фізичними особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. Згідно із ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Тобто, у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не робить інших висновків щодо обставин справи, не пов'язаних зі встановленням належності відповідача.

Оскільки суд відповідно до положень ст.11 ЦПК України розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ними доказів, і самостійно не вправі змінювати предмет і підстави позову, а також враховуючи, що підставами позову є обставини, на які особа посилається в обгрунтування своїх вимог, виходячи з того, що позивач просив вирішити спір щодо повернення суми боргу за договором позики, а такі вимоги не знайшли свого підтвердження дослідженими судом доказами, - у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення таких позовних вимог ОСОБА_3

На зазначені положення закону суд першої інстанції також уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами справи боргових зобов'язань та безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3

З огляду на наведене, суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, що мають значення для справи, невірно визначився з характером спірних правовідносин, дійшов висновків, які не відповідають установленим обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставами для скасування оскаржуваного заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва 14.02.2014 у даній справі з ухваленням нового рішення.

Оскільки допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права (ст.33 ЦПК) в силу ст.303 ЦПК України унеможливлюють на стадії апеляційного розгляду виправити допущені судом першої інстанції помилки, колегія дійшла висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,305,309,313,316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І.Шкоріна

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

03110 м. Київ, вулиця Солом'янська, 2-а

Справа №755/31453/13-ц Головуючий у І інстанції Ластовка Н.Д.

Апеляційне провадження №22-ц/796/3136/2015 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

28 травня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача Антоненко Н.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Слащуку А.С.,

за участю позивача ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія, керуючись ст.ст.218,317 ЦПК України -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І.Шкоріна