АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9445/15 Справа № 203/1881/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Колесніченко О. В. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про визначення місця мешкання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачем і відповідач має вільний доступ до спілкування з дитиною. Проте з серпня 2014 року відповідач постійно звертається з безпідставними заявами до різних державних органів про нібито порушення його прав, як батька, на спілкування з дитиною, а в грудні заявив про відібрання у неї дитини для постійного проживання із батьком, після чого дійти згоди з питання місця проживання дитини не вдалося.

Враховуючи вищезазначене, позивач просила суд визначити місце проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею - ОСОБА_2

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015року в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2012 року по 05 травня 2015 року, від якого мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач зареєстрована та проживає разом з малолітньою дитиною в квартирі АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 травня 2011 року.

Відповідач зареєстрований та проживає окремо від позивача з дитиною в квартирі АДРЕСА_2, що підтверджується відміткою про місце реєстрації у паспорті та узгоджується з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 24 квітня 2015 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року у справі про розірвання шлюбу між сторонами встановлено, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть з 03 вересня 2013 року.

Також встановлено, що дитина ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю, що також узгоджується з даними акту обстеження умов проживання, складеним 23 грудня 2014 року Управлінням-службою у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Управлінням-службою у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у її вихованні - задоволено частково; визначено спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді систематичних побачень з сином, а саме: кожного понеділка з 11 год. до 14 год. без присутності матері, кожної середи з 14 год. до 18 год. без присутності матері, кожної суботи з 1 год. до 19 год. без присутності матері; даний порядок встановлено до моменту коли ОСОБА_4 піде до дитячого садочка; зобов'язано матір у разі зміни місця проживання повідомляти батька дитини про нове місце проживання дитини; дозволено ОСОБА_3 спільно з матір'ю дитини вирішувати всі суттєві і нагальні питання щодо виховання дитини, в тому числі відвідувати дитячий садок, школу, виїжджати із сином на відпочинок, на море, турбази, разом відвідувати різноманітні культурні заходи.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року змінено; визначено спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді систематичних побачень: кожної середи з 9 год. до 12-30 год. без присутності матері та третіх осіб; кожної суботи з 10 год. до 19 год. без присутності матері та третіх осіб; в решті рішення залишено без змін.

Органом опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 26 червня 2015 року надано висновок, підписаний головою ради, про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано посилався на те, що позивачем не надано будь-яких належних допустимих, достатніх доказів на підтвердження невизнання відповідачем обставин постійного місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 з матір'ю за її місцем проживання, зокрема, відібрання дитини, зміну місця проживання без згоди позивача малолітнього сина або спроб вчинення таких дій, а сам по собі спір з приводу способу участі у спілкуванні та вихованні дитини батька не є підставою для визначення місця проживання дитини в судовому порядку, як і не свідчить про наявність спору про місце проживання дитини.

Крім того, представлені суду письмові пояснення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, оскільки такі особи не попереджалися судом про відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України як свідки, судом не допитувалися і в якості свідків позивачем не заявлялися, та крім того, їх письмові пояснення зводяться до того, що вони бачили як мати належним чином здійснює догляд за дитиною і батько приходить до сина, а не про обставини зміни місця проживання дитини батьком і незгоду останнього щодо проживання дитини з матір'ю.

Також, суд вірно не прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю, оскільки будь-яких обставин ст.ст. 160, 161 СК України, які б свідчили про загрозу зміни місця проживання дитини і наявність з цього приводу спору у висновку не наведено, як і не наведено мотивів з яких орган опіки дійшов такого висновку.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Апелянт в своїй скарзі посилається на те, що суд розглянув справу не всесторонньо та не об'єктивно, не були допитані її свідки, яки б підтвердити факт наявності спору між сторонами. Крім того, ОСОБА_3 заяву про визнання її позову до суду не надав, а також не була укладена мирова угода, що спростовує висновок суду про відсутність спору. Також, судом проігноровано той факт, що ОСОБА_3, беручи дитину до себе, не один раз погрожував позивачці, що поверне сина тоді, коли сам вважатиме за необхідне. Крім того, батько дитини пише в усі державні установи, що позивач погана та аморальна мати, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та в управлінні - службі у справах дітей заявляє, що дитина має проживати як з матір'ю, так і з батьком.

Проте, з такими доводами апелянта колегія суддів погодитися не може, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Як вбачається з матеріалів справи, рішеннями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року та апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року визначено спосіб участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того, сторонами визнано та підтверджується актом обстеження умов проживання від 23 грудня 2014 року, що ОСОБА_4 проживає разом з позивачем.

Розглядаючи дану справу, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких спроб змінити місце проживання дитини, чи наявність реальної загрози такого вчинення відповідачем. Навпаки, ОСОБА_3 визнається доцільність проживання дитини з матір'ю в силу віку, перебування дитини на грудному годуванні, про що ним було заявлено також і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Доводи апелянта стосовно того, що батько дитини пише в усі державні установи, що позивач погана та аморальна мати нічим не підтверджені, як і не підтверджені погрози відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позову ОСОБА_2 та відсутність спору про право, а припущення апелянта стосовно того, що в майбутньому відповідач може відібрати у неї дитину та утримувати її у себе не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог на сьогоднішній день, оскільки задоволення позовних на майбутнє, при відсутності спору на момент розгляду справи в суді, не передбачено чинним законодавством.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова