АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-6723 Головуючий у 1-й інстанції - Панченко О.М.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

СоколовоїВ.В.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Суд визнав такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_4.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.29-31).

В суд апеляційної інстанції відповідач чи її представник не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить розписка представника відповідача - ОСОБА_6 про отримання 21 квітня 2015 року судової повістки (а.с.41).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідачки та її представника, відхиливши клопотання ОСОБА_3, про відкладення розгляду справи, викладене у заяві від 6 травня 2015 року (а.с.44). Суд виходив з того, що незважаючи на поважність причин неявки представника відповідача - ОСОБА_7 у судове засідання (мобілізація відповідно до Указу Президента України № 607/2014), відповідач не позбавлена можливості провести заміну представника або особисто приймати участь у судовому засіданні. Однак у зазначеній заяві не наведено жодних обставин, які б свідчили про неможливість провести заміну представника чи неможливість приймати участь у судовому засіданні ОСОБА_3, а відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення позивача, ОСОБА_4, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до договору міни квартир від 01 липня 1999 року (а.с.4) вказана квартира належить на праві приватної власності позивачу по справі - ОСОБА_4

23 жовтня 2012 року на прохання відповідача ОСОБА_3 позивач зареєструвала її та її доньку в квартирі АДРЕСА_2, що належить їй на праві власності, оскільки відповідачу необхідно було оформити допомогу по догляду за дитиною.

На даний час в квартирі зареєстровано 3 особи: позивач, відповідач та її донька, відповідно до довідки ЖЕК форми №3 від 28 січня 2015 року (а.с. 5).

У 2010 році відповідач ОСОБА_3 разом із своєю донькою деякий час мешкали в квартирі позивача. З весни 2010 року вони у спірному житловому приміщенні не проживають та відповідач не сплачує комунальні послуги. Ніяких її речей відповідачів у спірній квартирі немає, що підтверджується актами ЖЕК 304 від 30 квітня 2014 року, 25 червня 2014 року, 5 вересня 2014 року, 26 листопада 2014 року (а.с.6-9).

Відповідно до довідок - інформації від 9 квітня 2014 року та 23 липня 2014 року (а.с. 10), відповідач ОСОБА_3 разом із донькою ОСОБА_4 проживають в АДРЕСА_3.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов 0висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, нормативно-правові акті, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_3 на ту обставину, що суд першої інстанції, виходячи з відомостей, викладених в актах ЖЕК від 30 квітня 2014 року, 25 червня 2014 року, 5 вересня 2014 року та 26 листопада 2015 року, дійшов хибного висновку про те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад рік, оскільки в указаних актах не зазначений час їх складання, відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

У судовому засіданні 5 березня 2015 року представник відповідача ОСОБА_7 підтвердив, що відповідачі дійсно не проживають в квартирі АДРЕСА_1 з 2010 року, та не заперечував проти задоволення позову відносно відповідача ОСОБА_3

Посилання ж апелянта на сумнівність довідок, виданих Білолуцькою селищною радою від 9 квітня 2014 року та від 23 липня 2014 року, оскільки даний орган місцевого самоврядування не є компетентним у підтверджені таких обставин, необґрунтовані. Окрім того, указані довідки видані особисто ОСОБА_3 для пред'явлення за місцем вимоги, а саме для надання позивачу з метою оформлення останньою субсидії для пільгової сплати за комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи оскаржене рішення судом першої інстанції було порушено права дитини на користування спірним житловим приміщенням, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстави для скасування рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як убачається з матеріалів справи та достовірно встановлено районним судом під часу розгляду справи, ОСОБА_3 разом з малолітньою донькою ОСОБА_4 не проживають у спірній квартирі з 2010 року, а з жовтня 2013 року проживають вбудинку АДРЕСА_3.

Водночас, законодавцем встановлений обов'язок громадянам України протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Разом із тим, чинним законодавством не передбачено можливості для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 річного віку окремо від батьків або, принаймні, одного з батьків (ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"; Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів").

З огляду на наведене, оскільки відповідач ОСОБА_3 визнала позов в частині визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, вона, діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_4, не позбавлена можливості перереєструвати місце проживання дитини за місцем фактичного її мешкання.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом в порушення норм процесуального права не залучено до участі у справі орган опіки і піклування, з посиланням на Закон України "Про охорону дитинства" та Закон України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", також не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень чинного законодавства органи опіки і піклування зобов'язані здійснювати контроль житлових прав дітей у разі: відчуження жилих приміщень; купівлі нового житла; вчинення будь-яких інших правочинів щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти.

У даному випадку у правовідносинах сторін законним представником дитини є її матір - ОСОБА_8

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова