Номер провадження 2/754/2960/15
Справа №754/5342/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 11.06.2015 року)

08.06.2015 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Грегуль О.В.

при секретарі - Сивенко В.В.

з участю адвоката - Мохової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись до суду з вищевказаним позовом і посилаючись на порушення свого права власності, просить зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди в користуванні належної йому часткою квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності, зобов'язати відповідачку надати йому ключі від квартири АДРЕСА_1 та вселити його в дану квартиру.

У судовому засіданні, позивач зі своїм адвокатом позов підтримали лише в частині зобов'язання відповідачки не чинити позивачу перешкоди в користуванні часткою квартири АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві власності та вселення позивача в дану квартиру.

Що ж стосується позовних вимог про зобов'язання відповідачки надати позивачу ключі від квартири АДРЕСА_1, то ці позовні вимоги, позивач зі своїм адвокатом не підтримали, посилаючись на неможливість їх доведення, однак, від цих позовних вимог, вони не відмовились і не просили про залишення цих позовних вимог, без розгляду.

Представник відповідачки позов не визнав, посилаючись на недоведеність позовних вимог про вчинення позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою, а що ж стосується позовних вимог про вселення, то вони задоволенню не підлягають, оскільки сторони є особами різної статі, не є членами однієї сім'ї і не можуть спільно проживати. Крім того, позивач забезпечений іншим житлом і зловживає своїм правом для примушування відповідачки до продажу спірної квартири, а норми права, які регулюють захист права власності, не містять такого способу захисту права власності, як вселення.

У той же час, представник відповідачки не заперечувала в судовому засіданні, що відповідачка постійно проживає в спірній квартирі.

Вислухавши пояснення позивача, заслухавши думку адвоката позивача, вислухавши пояснення представника відповідача, оглянувши матеріали справи № 2-4088/14 і № 754/8560/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільній частковій власності, визнання права власності та стягнення компенсації, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.11.2012 року, позивач з відповідачкою, кожний окремо, успадкували по 1/2 частині, однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії витягу про державну реєстрацію прав, за позивачем 05.06.2013 року зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи, копій висновків Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, позивач неодноразово звертався до органів міліції з приводу вчинення йому відповідачкою перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи, копії листа Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 24.02.2015 року, позивачу рекомендовано по спору з приводу вищевказаної квартири, звернутись до суду.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2014 року, судом при вирішенні спору у справі № 2-4088/14 і № 754/8560/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільній частковій власності, визнання права власності та стягнення компенсації, було встановлено, що відповідачка - ОСОБА_3 чинить позивачу - ОСОБА_4 перешкоди в користуванні спірною квартирою.

Вищевикладене, дає правові підстави для висновку, що відповідачка чинить позивачу перешкоди в користуванні належною йому на праві власності частиною спірної квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На час вирішення даного спору судом, частки сторін у праві спільної часткової власності на спірну квартиру в натурі не виділені, а тому, сторони мають рівні права щодо володіння та користування спірною квартирою.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про усунення перешкод та вселення, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи представника відповідачки про те, що позивач не може бути вселений у спірну квартиру, оскільки в цій квартирі проживає відповідачка, а сторони є особами різної статі, не є членами однієї сім'ї і не можуть спільно проживати, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на Законі.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 50 ЖК України, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя.

Положення ч. 2 ст. 50 ЖК України, застосовуються лише при наданні жилих приміщень, а не при вирішенні спору між співвласниками житла, щодо захисту права власності на це житло чи його частину.

Посилання представника відповідачки на зловживання позивачем своїми правами, не підтверджені конкретними правовими доказами.

Доводи представника відповідачки про те, що норми права, які регулюють захист права власності, не містять такого способу захисту права власності, як вселення, а тому, позивач не може бути вселений у спірну квартиру, також не ґрунтуються на Законі.

Що ж стосується позовних вимог про зобов'язання відповідачки надати позивачу ключі від спірної квартири, то позивач зі своїм адвокатом, хоча і не підтримали ці вимоги, посилаючись на неможливість їх доведення, однак, від цих позовних вимог, вони не відмовились і не просили про залишення цих позовних вимог, без розгляду, а тому, в задоволенні цих позовних вимог суд відмовляє за їх недоведеністю, оскільки позивач зі своїм адвокатом не надали суду конкретних правових доказів, які б свідчили, що відповідачка з непередбачених чинним законодавством України підстав, заволоділа саме ключами позивача від замків від вхідних дверей до спірної квартири або з непередбачених чинним законодавством України підстав, змінила замки на вхідних дверях спірної квартири.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.

Оскільки позов частково задовольняється, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню, судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4-11, 209, 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2): 162 грн. 40 коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: