АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

02 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Центральної бібліотечної системи Оболонського району міста Києва, треті особи: ОСОБА_2, Управління культури, туризму та охорони культурної спадщини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на посаді бібліотекаря дитячого відділу Центральної публічної районної бібліотеки ім. О.С. Пушкіна та стягнення 15 427 грн. за період вимушеного прогулу з вини відповідача відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідачка оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на те, що суд не взяв до уваги її докази, а ухвалив рішення керуючись виключно доказами відповідача, просила рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року скасувати і направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд не врахував порушення при переведенні її на нове місце роботи та ознайомлення з наказом згідно закону. Суд проігнорував порушення ст. 48 КЗпП про внесення записів до трудової книжки, порушення ст. 43 Конституції України про право на вільний вибір праці і заборону примусової праці та грубі порушення допущені відповідачем при її звільненні, а саме звільнення відбулося 18 листопада 2014 року на підставі наказу від 12 грудня 2014 року. Суд не взяв до уваги, що згідно КЗпП переміщення не може бути немотивованим, не обумовленим інтересам виробництва. Відповідачем не були надані незаперечні докази в необхідності її переміщення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник третьої особи Управління культури, туризму та охорони культурної спадщини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації- Рибалко М.С. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила відхилити.

ОСОБА_2, яка є одночасно представником відповідача, вважаючи рішення законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 29.04.2002 року проведена державна реєстрація Централізованої бібліотечної системи Оболонського району м. Києва про що було видано Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи Серія А00 № 819948.

Відповідно до Закону України «Про бібліотеки та бібліотечну справу», Положення про Централізовану бібліотечну систему Оболонського району м. Києва, Централізована бібліотечна система Оболонського району м. Києва об'єднує бібліотеки за адміністративно-територіальним принципом у єдине структурно-цілісне утворення для ефективного використання бібліотечних ресурсів району.

Централізована бібліотечна система Оболонського району м. Києва об'єднує 11 бібліотек, що розташовані та діють в межах Оболонського району м. Києва.

Судом встановлено, що згідно наказу Централізованої бібліотечної системи Оболонського району м. Києва від 01.09.2008 року № 49-к ОСОБА_1 прийнято на посаду бібліотекаря 0,5 ставки дитячого відділу ЦПРБ ім. О.С.Пушкіна та відповідно до наказу № 8-к від 17.02.2009 року переведено на повну ставку.

Відповідно до наказу Централізованої бібліотечної системи Оболонського району м. Києва від 17.11.2014 року № 57-к позивачку переміщено на вакантну посаду бібліотекаря бібліотеки ім. С. Чекаліна для дітей з 18.11.2014 року без погіршення умов та оплати праці, із збереженням посади бібліотекаря, тарифного розряду, посадового окладу. Обидві бібліотеки це структурні підрозділі Централізованої бібліотечної системи Оболонського району м. Києва, які знаходяться в Оболонському районі м. Києва. Позивачку переміщено в межах спеціальності та кваліфікації, обумовлених трудовим договором, з попереднім графіком роботи та без змін умов оплати праці. 17.11.2014 року позивачку ознайомили з наказом про переміщення, однак від підпису про ознайомлення вона відмовилась.

Частиною 2 статі 32 КЗпП України передбачено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Встановивши відповідні правовідносини та застосувавши положення статті 32 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв'язку з переміщенням ОСОБА_1 на інше робоче місце не відбулося зміни істотних умов праці, про які працівник має бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці, а тому відповідач вправі був здійснити переміщення позивача на інше робоче місце без його згоди.

Як вбачається з Виписку №13831 із медичної карти стаціонарного хворого Київської міської клінічної лікарні № 4 позивач перебувала на лікарняному з 29.10.2014 року по 14.11.2014 року (а.с. 3).

Судом на підставі досліджених в судовому засіданні актів та доповідних (а.с. 43 - 67) встановлено, що після лікарняного позивачка до роботи не приступила. Відповідач неодноразово звертався до позивачки з приводу необхідності надати пояснення про поважність причин відсутності на роботі та намагався встановити її місце перебування. Поважності причин невиходу позивачки на роботу судом не встановлено.

Згідно наказу № 64-К від 12.12.2014 року позивачку - бібліотекаря бібліотеки ім. С. Чекаліна для дітей звільнено з 18.11.2014 року у зв'язку з прогулом без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Як вбачається з матеріалів справи звільнення позивачки з займаної посади відбулося за погодженням первинної профспілкової організації бібліотечних працівників ЦСБ Оболонського району м. Києва від 05.12.2014 року (а.с. 33-34).

Доводи апеляційної скарги щодо грубих порушень допущених відповідачем при внесенні записів до трудової книжки позивача та зазначення невірної дати звільнення, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки записи у трудовій книжці працівника проведено з додержанням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція).

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи (п. 2.27 Інструкції)

Згідно п. 2.26 Інструкціїзаписи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. (Наприклад, «Звільнений в зв'язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України»)

Внесення запис про переміщення до трудової книжки не вноситься, оскільки при переміщенні працівник продовжує виконувати ту ж саму роботу, в тій же установі та в тій же місцевості.

Суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції у своєму рішенні не надав належної оцінки доказам, наданих позивачем, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено та проаналізовано всі зібрані по справі докази. При цьому дослідивши надану позивачем Виписку № 13831 із медичної карти стаціонарного хворого Київської міської клінічної лікарні № 4, на яку вона посилалася як на підставу неможливості виконувати свої посадові обов'язки в іншому структурному підрозділі, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивачки. Як зазначено в мотивувальній частині рішення, за відомостями дослідженої судом виписки ОСОБА_1 перебувала на денному стаціонарі, та її працездатність відновлена повністю. Будь-яких застережень до виконуваної роботи у виписці не зазначено.

Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження порушення трудового законодавства під час звільнення позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

Всі висновки суду першої інстанції повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Посилання в апеляційної скарзі на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, не заслуговують на увагу, оскільки колегія суддів не вбачає таких порушень вимог матеріального та процесуального права, які б свідчили про неправильне вирішення спору та слугували підставою до задоволення апеляційної скарги.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, а тому доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та вимогам закону є безпідставними.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/1069/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8109/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Кричина А.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.