АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/7492/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Головачова Я.В., Болотова Є.В.

при секретарі: Гарматюк О.Д.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Легбанк» про захист прав споживача фінансових послуг на повернення депозитного вкладу, договірних відсотків за ним та безпідставного утримання 15 % податку на договірні відсотки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Легбанк», з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором банківського вкладу № 1958-ДД-13-Класичний від 15 жовтня 2013 року, що складаються: з основного боргу - в сумі 294000 грн.; недорахованих договірних відсотків на банківський вклад, утриманих у якості податку, в сумі 1888 грн. 72 коп.; додатково нарахованих відсотків за прострочений строк виплати боргу в сумі 20460 грн. 70 коп., а також 3 % річних від простроченої суми - у розмірі 3168 грн. 05 коп., про захист прав споживача фінансових послуг банку на повернення депозитного вкладу, договірних відсотків за ним, та безпідставного утримання 15% податку на договірні відсотки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, 15 жовтня 2013 року уклав з відповідачем строковий договір банківського вкладу № 1958-ДД-13-Класичний, за умовами якого передав на депозитний рахунок власні грошові кошти в сумі 294600 грн. на період з 15 жовтня 2013 року до 20 жовтня 2014 року з виплатою щомісячно відсотків на картковий рахунок від суми вкладу в розмірі 19,5 % річних.

В день закінчення дії договору ОСОБА_2 звернувся до банку з вимогою протягом дня повернути вклад і виплатити договірні відсотки, проте ні грошових коштів, ні письмової відповіді не отримав, зняти відсотки за картковим рахунком теж не зміг нібито за відсутності коштів у касі.

Відповідно до виписки з особового рахунку станом на 20 жовтня 2014 року залишок коштів на депозитному рахунку складає 294600 грн., незаконно користуючись його грошовими коштами протягом 130 днів, починаючи з 21 жовтня 2014 року по день початку процедури виведення банку з ринку - 27 лютого 2015 року, відповідач повинен нарахувати відсотки на вклад у загальній сумі 20460 грн. 75 коп., а також 3 відсотки річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у сумі 3168 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Легбанк» про захист прав споживача фінансових послуг на повернення депозитного вкладу, договірних відсотків за ним та безпідставного утримання 15 % податку на договірні відсотки - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Легбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором банківського депозитного вкладу в сумі 294600 грн. та 3 відсотки річних від простроченої суми - у розмірі 3168 грн., всього суму 297768 грн.

Стягнуто з ПАТ «Легбанк» на користь ОСОБА_2 відсотки на депозитний банківський вклад за період з 21 жовтня 2014 року по 27 лютого 2015 року в загальній сумі 20460 грн. 70 коп., без урахування податку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Легбанк») у дохід держави судовий збір у сумі 3150 грн. 61 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив змінити заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зазначає, що застосовано норми Податкового Кодексу України із змінами, які вносились у 2014 році, тоді як договір укладено у 2013 році.

Позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності, осіб, що не з'явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення утриманого банком з договірного рахунку податку на доходи фізичних осіб, нарахованого на договірні відсотки за вкладним банківським рахунком, починаючи з 01 серпня 2014 року по 20 жовтня 2014 року на загальну суму 1888 грн. 72 коп. у зв'язку зі внесенням змін до податкового кодексу України щодо оподаткування пасивних доходів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та відповідає вимогам закону з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що між позивачем та ПАТ «Легбанк» укладено строковий договір банківського вкладу № 1958-ДД-13-Класичний від 15 жовтня 2013 року, за умовами якого передав на депозитний рахунок власні грошові кошти в сумі 294600 грн. на період часу з 15 жовтня 2013 року до 20 жовтня 2014 року з виплатою щомісячно відсотків на картковий рахунок з розрахунку від суми вкладу в розмірі 19,5 % річних.

Пунктами 2.1.3, 2.1.4 вказаного договору визначено, що банк зобов'язаний повернути вкладнику суму вкладу у порядку та на умовах, встановлених цим договором, а також те, що банк зобов'язаний на першу вимогу вкладника здійснити дострокове повернення вкладу у порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 2.4.2 договорів, вкладник має право на отримання суми вкладу та нарахованих відсотків у порядку та на умовах, встановлених цим договором.

Умовами договору банківського вкладу № 1958-ДД-13-Класичний від 15 жовтня 2013 року передбачено розмір відсотки річних у разі дострокового повернення вкладу у розмірі 1% річних за період фактичної дії договору.

Пунктом 3.2 договору банківського вкладу передбачено, що відсотки за вкладом нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк (зарахування на вкладний рахунок), до дня, що передує його поверненню вкладникові або списання з вкладного рахунку з інших підстав.

Згідно п. 3.6. договору банківського вкладу у дату повернення вкладу, вказаних у параметрах банківських вкладів договорів, банк здійснює повернення вкладів за зверненням та на користь вкладника разом з усіма відсотками за вкладами, що нараховані до дня повернення вкладів у порядку та на умовах, встановлених договорами.

Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції № к127/19 від 15 жовтня 2013 року та особового рахунку ОСОБА_2 перерахував ПАТ «Легбанк» суму коштів в розмірі 294600 грн.

А тому, відповідно до п.3.2 договору банківського вкладу № 1958-ДД-13-Класичний від 15 жовтня 2013 року, строк дії вкладу складав 1 рік і 5 днів від дати внесення вкладу на відповідний рахунок - 15 жовтня 2013 року до дати повернення вкладу - 20 жовтня 2014 року.

20 жовтня 2014 року ОСОБА_2, у день закінчення строку дії договору, звернувся до банку з досудовою претензією - вимогою про повернення банківського вкладу у розмірі 294600 грн. з нарахованими відсотками у розмірі 19,5 % річних, чим засвідчив свої наміри припинити дію договорів.

Судом правильно встановлено, що банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з відсотки в строк закінчення дії договору - 20 жовтня 2014 р., проте не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання.

27 листопада 2014 року Національний банк України визнав ПАТ «Легбанк» неплатоспроможним та з 28 листопада 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 27 лютого 2015 року, у зв'язку з відкликанням банківської ліцензії, розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію банку.

Положеннями ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та відсотки на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 9.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 492, за договором банківського вкладу банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника - суб'єкта господарювання, крім вкладів, внесених юридичною особою на інших умовах повернення, що встановлені договором банківського вкладу.

Відповідно до п. 10.11 Інструкції незалежно від того, на яких умовах укладався договір банківського вкладу (на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу з закінченням установленого договором строку чи на інших умовах повернення вкладу), банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника - фізичної особи.

Статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що момент розгляду справи, грошові кошти Банком на вимогу ОСОБА_2 не повернуто, що є порушенням його прав, закріплених законодавством та договором. Крім того, грошові кошти згідно договору депозиту належать ОСОБА_2 на праві приватної власності. Тому судом першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів за договором банківського депозитного вкладу в сумі 294600 грн. та 3 % річних від простроченої суми - у розмірі 3168 грн., всього суму 297768 грн.; відсотки на депозитний банківський вклад за період з 21 жовтня 2014 року по 27 лютого 2015 року в загальній сумі 20460 грн. 70 коп., без урахування податку.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправильного застосування судом норм Податкового Кодексу України та утримання податку є безпідставними.

Положення п. 167.1 ст.167 ПК України зі змінами, яким встановлено ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Апелянт зазначає, що положення даної норма чинне з 01 серпня 2014 року, а спірний договір укладено у 2013 році, тому не було підстав для нарахування та стягнення податку у розмірі 15% щодо доходів, проте такі доводи не заслуговують на увагу. Як вбачається з вище наведених квитанцій (13-14) такий податок нараховувався за серпень - жовтень 2014 року. Інших доказів позивач суду не надав.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: