АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4553/15
Справа №642/8388/14ц Головуючий 1 інст. -Гримайло А.М.
Категорія : стягнення аліментів Доповідач - Бобровський В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в Кокоші В.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та частини додаткових витрат на її навчання,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 (ОСОБА_4 після розірвання шлюбу) в особі свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття та 1760 грн. одної другої частини сплачених нею суми за навчання сина у першому семестрі першого курсу Харківського національного університету міського господарства імені О.М.Бекетова, у якості додаткових витрат на дитину в порядку ст..185 СК України.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем з серпня 1996 року, рішенням суду від 1 вересня 2014 року шлюб між ними розірвано, спільне життя припинено з грудня 2013 року, син мешкає разом з нею, а відповідач з травня 2014 року припинив допомогу на утримання сина.

З урахуванням уточнення вимог у жовтні 2014 року представник позивача просив задовольнити їх позов.

Відповідач ОСОБА_8 у письмових запереченнях на позов просив суд ОСОБА_4 вимоги задовольнити частково з посиланням на те, що він є інвалідом другої групи, не працює , а також те, що з березня по травень 2014 року на картковий рахунок сина перерахував 4158 грн., запозичених у родичів.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини його заробітку (доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 вересня 2014 року до повноліття дитини. В іншій частині у позові відмовлено.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_4 та ОСОБА_4 в інтересах сина з посиланням на обґрунтованість її позову, порушення судом вимог та норм матеріального і процесуального права при його частковому задоволенні, рішення районного суду просить змінити, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скаргах, заперечення проти них, колегія відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України вирішила апеляційну скаргу представника позивача та ОСОБА_4 задовольнити,з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 з визначенням розміру аліментів на дитину до її повноліття у частині від розміру пенсії Манасяна К.Є. по інвалідності та залишивши без задоволення вимоги про стягнення додаткових витрат на навчання сина, суд такого висновку дійшов з посиланням на те. що єдиним доходом відповідача є його пенсія у розмірі 949 грн., а вимоги про компенсацію витрат на навчання не є такими у розумінні положень ст..185 СК України, як підстава для задоволення позову.

Проте з таким висновком, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням вимог процесуального права при ухваленні рішення, погодитись не можна.

За правилом ст..213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, таким, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Під час ухваленні рішення суд, за ч.1 ст.214 цього Кодексу, вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до них.

По справі встановлено та не оспорюється те, що сторони перебували у шлюбі, мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після припинення сімейних відносин батьків мешкає з матір'ю та батько на його картковий рахунок у березні-травні 2014 року перерахував кошти у сумі 4158 грн., а також те, що він є студентом першого курсу університету імені Бекетова О.М. та відповідно договору про надання освітніх послуг від 12 серпня 2014 року, згідно квитанції від 14 серпня 2014 року, ОСОБА_4 перерахувала на рахунок університету 3520 грн. за навчання сина.

По справі також встановлено , що згідно довідок МСЕК від 21 січня 2014 року та від 15 січня 2015 року відповідачу встановлена друга група інвалідності на рік, протипоказана важка фізична праця та з 22 січня 2014 року йому призначена пенсія по інвалідності у розмірі 949 грн. на місяць

Крім того із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 є засновником ПП «Модулор-Сервіс», яке з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не виключено, про що свідчать складені відповідачем податкова декларація та відомості розподілу чисельності працівників за 2014 рік.

За таких обставин з висновком районного суду про те,що єдиним джерелом доходу ОСОБА_8 є пенсія по інвалідності та те, що перераховані у березні-травні 2014 року сину кошти були ним позичені у родичів колегія не погоджується, вважає заперечення на позов такими, що ґрунтуються на припущеннях, враховуючи що він має підприємство , зупинення господарської діяльності якого здійснюється за його ініціативою й не свідчить про його реальне матеріальне становище, як підстава для визначення розміру аліментів у частці від доходів за ст..183 СК України, лише з пенсії, оскільки згідно довідки Західної ОДПІ м.Харкова від 31 жовтня 2014 року інформація про джерела доходів потребує уточнення.

З огляду на викладене, колегія вважає в цій частині рішення суду змінити, та визначити розмір аліментів до повноліття сина у відповідності до норм ст..184 СК України у твердій грошовій сумі у обсягах заявлених позовних вимог.

Окрім цього не погоджуючись з висновком суду про відмову у позові ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на навчання сина в університету, заявленого нею на підставі ст..185 СК України та підтверджених відповідними доказами, колегія вважає що здобуття дитиною фаху за спеціальністю навчання є розвитком її здібностей та той з батьків з кого присуджено стягнення аліментів зобов'язаний брати участь у витратах, які понесені позивачем.

Заперечення ОСОБА_8 на апеляційну скаргу про його неплатоспроможність та відчуження підприємства не спростовують позовних вимог, з урахуванням заявлених стягнень за минулий період до часу продажу у червні 2015 року ПП «Модулор-Сервіс».

Виходячи з викладеного колегія вирішила апеляційні скарги та позов ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі, а рішення районного суду змінити як таке, що ухвалене без додержання вимог процесуального права та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Керуючись ст..ст. 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та її представника задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 (рнокппНОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24 вересня 2014 року та 1760 грн. додаткових витрат на навчання дитини.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після проголошення але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді