Єдиний унікальний номер 243/7199/14 Номер провадження 22-ц/775/1150/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Краснощокової Н.С., Агєєва О.В.

за участю секретаря Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду До-нецької області від 2 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Мирненської сільської ради Словянського району, про визначення місця проживання ди-тини, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 2 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Мирненської сільської ради Словянського району, про визначення місця про-живання дитини задоволені в повному обсязі.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 2 лютого 2015 року скасувати, у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що на момент звер-нення ОСОБА_2 до суду з позовом вже набуло законної сили розпорядження т.в.о. голови Словянської райдержадміністрації ОСОБА_3 № 328 від 21.11.2014року, яким було визначено місце проживання дитини, ОСОБА_4, з батьком ОСОБА_1 У встановленому законом порядку дане розпорядження позивачем оскаржено не було.

Апелянт зазначає, що позивач не надала суду доказів отримання самостійного до-ходу та посилається на ч.2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якою встановлено заборону передання дитини тому з батьків, хто не має самостійного доходу.

Крім того суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що позивачка, ОСОБА_5, в період з березня 2014 року по жовтень 2014 року залишила свою малоліт-ню дитину на піклування батька, ОСОБА_1, не займалась вихованням дитини, не проявляла зацікавленості в його подальшій долі, не цікавилась станом здоровя, навчан-ням тощо. Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо належного вико-нання позивачкою своїх батьківських обовязків не відповідає дослідженим по справі пи-сьмовим доказам та посилається на довідку завідувача ДНЗ «Ромашка» № 20 від 18.10.2014 року та письмові пояснення завідувача ДНЗ «Ромашка» від 20.10.2014 року, акт депутата Мирненської сільської ради ОСОБА_6 від 29.10.2014 року. Крім того, апелянт вважає, що висновок суду щодо обґрунтованої неможливості позивачки бачитися з дитиною не відповідає обставинам справи та дослідженим доказам.

Відповідач та його представник просили рішення суду скасувати, апеляційну скар-гу задовольнити. У позовних вимогах позивачки, щодо визнання міста проживання дити-ни разом з нею, відмовити.

Позивачка та її представник просили рішення суду першої інстанції залишити в си-лі. У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Від органу опіки та піклування надійшов лист про розгляд справи у їх відсутність з винесенням рішення на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіри-вши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вва-жає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03.08.2010 року. Під час шлюбу народився син ОСОБА_4. Фактично припи-ли шлюбні відносини з березня 2014 року. Шлюб розірвано 11.12.2014 року.

Судом першої інстанції досліджені показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які пояснили, що вихованням та доглядом за дитиною займаються обидва батьки.

Судом також встановлено, що між сторонам виник спір про місце проживання ди-тини, який був предметом розгляду комісії з питань захисту дітей та служби у справах ді-тей Словянської районної державної адміністрації, якими приймалось рішення про місце проживання дитини з батьком. Дослідивши надані документи, судом встановлено, що за-значені матеріали не містять відомостей про неналежне виконання батьківських обовязків кого б то не було з батьків.

Обидві сторони, як на протиправну поведінку іншої сторони, послались на копії за-яв до правоохоронних органів стосовно протиправної поведінки кожного. Однак на думку суду ці докази не можуть бути свідченням такої поведінки, оскільки протиправність та винність особи повинна бути встановлена судом. Рішень суду з цього приводу не надано.

Судом встановлено, що батьком дитини, ОСОБА_1, обмежувались бать-ківські права позивачки. Це підтверджує свідок ОСОБА_11, мати відповідача, а саме факт вивезення дитини, ОСОБА_4, за межі м. Словянська, а також те, що ОСОБА_2 намагалася забрати дитину, проте вони не дозволили цього, побоюючись, що остання вивезе її за межі України.

Згідно ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихиль-ність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опі-кою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Таким чином, у своїй апеляційній скарзі відповідач мав довести наявність виключ-них обставин, за яких можливо розлучити малолітню дитину зі своєю матірю. Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідач не надав переконливих доказів, що свідчили б про наявність таких обставин. Натомість судом встановлено, що позивачка виконує свої батьківські обовязки сумлінно. ОСОБА_2 займається вихованням дитини, має са-мостійний дохід та всі необхідні умови для життя та розвитку дитини. Підозри щодо ная-вності в неї наміру вивести дитину за межі України без дозволу батька дитини суд не приймає до уваги, оскільки законодавством України встановлений певний порядок виїзду дитину за кордон з одним з батьків.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду спра-ви в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і за-лишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додер-жанням вимог матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги досліджувались й судом першої інстанції. Вказані дово-ди не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки виключні об-ставини, за яких можна розлучити малолітню дитину зі своєю матірю не були доведені.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303 - 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 2 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціа¬лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набран-ня нею законної сили.

Судді: