Справа № 661/4611/15-ц
Провадження № 2/661/1835/15
Новокаховський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді: Сапронової Л.В.
при секретарі: Шашликовій Т. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Каховка, Херсонської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
27.03.2007р позивач в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором уклав з ОСОБА_1 договір поруки №02-23-Ф070209П-518, відповідно до якого відповідач зобовязався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем зобовязань за договором кредиту.
Свої зобовязання, визначені договору кредиту, позивачем виконано належним чином в повному обсязі, а саме: відкрито позичковий рахунок та надано суму кредиту.
Проте, боржником умови договору кредиту не виконуються, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, боржник фактично припинив сплачувати кредит взагалі.
Позивачем було надіслано як відповідачу (іпотекодавцю), так і боржнику вимогу терміново сплатити заборгованість. Зазначену вимогу останніми отримано, проте будь-яких дій, направлених на виконання договірних зобов'язань, ні іпотекодавцем, ні боржником не здійснено.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не зявився з невідомих причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, завчасно.
Третя особа в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час слухання справи повідомлена належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно частини другої статті 1050 вказаного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором.
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення Позичальником зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Кредитодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до п.п.3.3.7, 3.3.8 договору кредиту позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному договором, а також своєчасно і в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями.
Згідно п. 4.2 договору кредиту у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, а також строків повернення кредиту, відповідач сплачує пеню.
Відповідно до п. 4.5. Договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно Відповідач зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту і нарахованими штрафними санкціями (штраф, пеню).
З умовами вищевказаного договору іпотеки відповідач був ознайомлений, договір особисто ним був підписаний.
Відповідно до п.1.1.1.2 Додаткової угоди №3 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 27.03.2007р сторони визначили, що повернення кредиту буде здійснюватися рівними частинами, періодично - до 10 числа кожного місяця, в сумі 275 дол.США, починаючи з 27 березня 2007року та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 26 березня 2022 року.
Згідно п. 4.1 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 4.6 іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статею 38 ЗУ "Про іпотеку", або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Згідно п. 1.3. іпотечного договору, сторонами узгоджена іпотечна вартість предмету іпотеки, яка складає 295 999,00 грн.
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконала, на її адресу банком направлялася вимога від 15.05.2015 року про усунення порушення за договором кредиту, тобто позичальника було повідомлено про прострочену заборгованість за кредитом та відсотками, та повідомлено, що у разі неповернення кредитної заборгованості у повному обсязі протягом 30 днів з моменту отримання зазначеної вимоги, банком будуть застосовані заходи примусового стягнення боргу у судовому порядку.
Позивач, як кредитодавець відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України має право вимагати від ОСОБА_2 як позичальника, що прострочила повернення чергової частини кредиту, дострокового повернення тієї частини позики, що залишилася разом з нарахованими процентами, а також несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі та проценти, пеню за прострочення виконання зобов'язання.
Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Таким чином, оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж, починаючи з моменту порушення строку його погашення.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року.
Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст.261 ЦК України).
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку.
За аналізом даної правової норми, у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж був здійснений ОСОБА_2 10.04.2013 року, які зараховані банком в рахунок погашення прострочених відсотків в сумі 0,77 дол. США (таблиця погашення нарахованих відсотків).
За таких обставин суд вважає, що перебіг строку позовної давності є перерваним, оскільки відповідачем вчинено дії, які свідчать про визнання ним свого боргу, тому банк не порушив строки позовної давності по зверненню до суду з даним позовом.
Пунктом 4.1 Додаткової угоди №3 до кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4,2.10 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.
За змістом ст. ст. 3,4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Виходячи із того, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов'язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то з огляду на зазначене пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні.
Згідно розрахунку пені за несвоєчасне погашення кредиту і відсотків, наданого банком, розрахунок здійснено хоч і з урахуванням скороченого строку позовної давності, але не за рік перед зверненням банку до суду, тому суд вважає, що пеню за неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань слід здійснювати не з 01.06. 2014 року, а з 13.11. 2014 року, враховуючи дату звернення банку до суду з позовом 13.11.2015 року (про що свідчить поштовий штемпель на конверті).
Що стосується вимоги позивача про надання банку права на отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «Укрсоцбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, то суд приходить до висновку, що ці вимоги є такими, що не обґрунтовані законом та не передбачені умовами договору, відтак у їх задоволенні слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Також у пункті 4.6 іпотечного договору передбачено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні і, зокрема, шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку».
Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 38 Закону № 898-ІУ, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 вищевказаного Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:
- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;
- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;
- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;
- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;
- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;
- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
В правовій позиції Верховного Суду України, наданій за наслідками розгляду справи №6-61цс15 від 27.05.2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права зазначено, що виходячи зі змісту поняття „ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України „Про іпотеку", судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону „Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.
З урахуванням встановлених обставин справи, приймаючи до уваги той факт, що при укладанні іпотечного договору строни визначили стартову ціну в розмірі 295999,00 грн, відповідач щодо ціни іпотечного майна заперечень не заявляв, тому суд приходить до висновку, що початкову ціну слід встановити відповідно до п.п.1.3., іпотечного договору, а сааме - 295 999 грн.
На підставі ст. 88 ЦПК України, на користь позивача підлягають також стягненню з відповідача судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви.
На підставі ст. 526, 527, 530, 536, 553, 572, 575, 589, 590, 610, 611, 623, 1050, 1052, 1054-1057 ЦК України, ст. ст.38-40 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення відповідачем може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана до Апеляційного суду Херсонської області через Новокаховський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л. В. Сапронова