АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Корчевного Г.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс», Приватного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут прикладних інформаційних технологій» про зобов'язання вчинити певні дії щодо зберігання, обробки та видалення персональних даних,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України (далі ІПК ДСЗУ), Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс», Приватного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут прикладних інформаційних технологій» про зобов'язання припинити зберігання, обробку та видалити персональні дані з Інформаційно-виробничої системі «Освіта» та з Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року відмовлено у позові.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового - про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не дослідив всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, представник Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України - Кицун Ю.І., представник Міністерства освіти і науки України - Зуєва К.Д., представник Державного підприємства «Інфоресурс», ОСОБА_4 Приватного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут прикладних інформаційних технологій» скаргу не визнали.

ПрАТ «Науково-дослідний інститут прикладних інформаційних технологій»в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, про що свідчить зворотне поштове відправлення (а.с.126)

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Стаття 32 Конституції України зокрема зазначає, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що у справі є суб'єктами відносин, пов'язаних із персональними даними та той факт, що позивач навчався в магістратурі ІПК ДСЗУ, по закінченню якої 25 травня 2012, ОСОБА_1 отримав диплом магістра з відзнакою серії НОМЕР_1 (а.с.47).

Як визначено у ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» (далі Закону) (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), суб'єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; персональні дані - відомості чи сукупність відомостей по фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

В цій же статті Закону міститься визначення обробки персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, здійснених повністю або частково в інформаційній (автоматизованій) системі та/або в картотеках персональних даних, які пов'язані зі збиранням, реєстрацією, накопиченням, зберіганням, адаптуванням, зміною, поновленням, використанням і поширенням (розповсюдженням, реалізацією, передачею), знеособленням, знищенням відомостей про фізичну особу.

Згідно ч.1 ст.12 Закону, збирання персональних даних є складовою процесу їх обробки, що передбачає дії з підбору чи впорядкування відомостей про фізичну особу та внесення їх до бази персональних даних.

Стаття 6 Закону встановлює, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця бази персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. У разі зміни визначеної мети обробки персональних даних суб'єктом персональних даних має бути надана згода на обробку його даних відповідно до зміненої мети. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Як вбачається з прохальної частини заяви від 01 березня 2012 року, ОСОБА_1 звертається з проханням до ректора ІПК ДСЗУ: «направити до відповідної організації замовлення про виготовлення бланку документа про вищу освіту «Диплом магістра з відзнакою» або «Диплом магістра» за зразком затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1260 від 12 листопада 1997 (а.с.83)

Відповідно до ст.11 Закону до підстав виникнення права на використання персональних даних, зокрема відносить і дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю бази персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень. Зважаючи на те, що правовідносини щодо персональних даних виникли у сторін в контексті навчання позивача у ВНЗ з подальшою необхідністю отримання документу державного зразка, а саме диплому магістра з відзнакою, тобто в свою чергу вказані правовідносини регулюються також Конституцією України, Законами України «Про освіту», «Про вишу освіту» та іншим законодавством в сфері освітніх послуг.

Відповідно до Закону України «Про вищу освіту» (ст.ст.1, 7, 9) (станом на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами) встановлено, що освітня діяльність - діяльність, пов'язана з наданням послуг для здобуття вищої освіти, з видачею відповідного документа Вищу освіту мають особи, які завершили навчання у вищих навчальних закладах, успішно пройшли державну атестацію відповідно до стандартів вищої освіти і отримали відповідний документ про вищу освіту державного зразка. Серед документів про вищу освіту є зокрема диплом магістра. Відповідно виготовлення документів про освіту вимагає обробки персональних даних особи, яка здійснюється відповідно до порядку замовлення, видачі та обліку документів про освіту в України, затвердженого наказом МОН Українивід10.12.2003 №811.

Законом України від 6 липня 2010 року Україна ратифікувала КонвенціюРади Європи про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних та Додатковий протокол до неї. Цим самим Україна взяла на себе зобов'язання забезпечити дотримання прав і свобод людини, зокрема, права на недоторканність приватного життя, передбаченого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та гарантованого статтею 32 Конституції України.

З метою забезпечення незалежності уповноваженого органу з питань захисту персональних даних, як того вимагає Конвенція Ради Європи про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних, повноваження щодо контролю за додержанням законодавства про захист персональних даних покладено на Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Позивач у позовній заяві зазначав, що 25 травня 2012 року ІПК ДСЗУ видано йому диплом магістра НОМЕР_1. При виготовленні диплому магістра та студентського квитка відповідачами використано фотокомп'ютерні технології та застосовано Порядок замовлення документів про освіту державного зразка, видачі та обліку їх карток, затверджений Наказом Міністерства освіти і науки України від 10 грудня 2003 року № 811. При цьому персональні дані позивача були внесені до бази даних Інформаційно-виробничої системи «Освіта». ІПК ДСЗУ при зборі персональних даних позивача з метою передачі їх ДП «Інфоресурс» був зобов'язаний отримати у позивача, як у суб'єкта персональних даних, згоду на обробку його персональних даних і тільки після цього

За матеріалами справи, позивач неодноразово звертався до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі Уповноважений) та до Адміністрації Президента України з приводу порушення прав позивача щодо захисту персональних даних за обставинами, які покладені позивачем в позовних вимог.

З наданих позивачу відповідей вбачається, що ознак порушення законодавства про захист персональних даних не встановлено ( копії листів від 17 червня 2013; 10 квітня 2014; 07 жовтня 2014 а.с.17-19).

Стаття 11 Закону України «Про інформацію» визначає, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Доступ до інформації регламентує ст.20 цього закону, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про інформацію», інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 20 лютого 2012 року № 2-рп/2012 інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною;

- збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Судом встановлено, що на даний час персональні дані позивача не обробляються, а зберігаються, оскільки були використані тільки з метою видачі позивачу відповідного диплому державного зразка, в подальшому дані зберігаються з метою ідентифікації виготовлених документів в галузі освіти, виготовлення дублікатів тощо.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїм вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апелянта стосовно того, що його права були порушені відповідачами під час збирання, використання та обробки персональних даних позивача, у зв'язку з отриманням позивачем диплома вищого навчального закладу, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та наданими доказами.

Аналізуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що при виготовленні диплому магістра може здійснюватись обробка персональних даних позивача і без залежності щодо надання згоди позивача на використання його персональних даних.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами; висновки суду відповідають обставинам справи; доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді