Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа - ОСОБА_7, про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15 лютого 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 06-2.1/135 з подальшими змінами та доповненнями, за яким ОСОБА_7 отримала кредит у розмірі 170 000 дол. США на термін до 12 лютого 2027 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитними коштами.

15 лютого 2007 року між позивачем та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладений договір поруки № 06-3.3/136, за яким він зобов'язався відповідати у повному обсязі перед кредитором за своєчасне та повне виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що договір поруки укладений без зазначення строку його дії та строку виконання основного зобов'язання, а кредитор протягом року не пред'явив позову до нього, як до поручителя, просив суд визнати договір поруки таким, що припинив свою дію.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2014 року позов задоволено.

Визнано договір поруки від 15 лютого 2007 року № 06-3.3/136, укладений між ОСОБА_6 та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», таким, що припинив свою дію з 15 лютого 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року заочне рішення місцевого суду скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 15 лютого 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 06-2.1/135, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 170 000 доларів США на термін до 12 лютого 2027 року з процентною ставкою у розмірі 12 % річних.

У той же день, 15 лютого 2007 року, між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_6 укладений договір поруки № 06-3.3/136, відповідно до якого поручитель зобов'язувався відповідати в повному обсязі перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором від 15 лютого 2007 року № 06-2.1/135.

У подальшому 11 червня, 16 грудня 2010 року та 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_7 були укладені договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 15 лютого 2007 року № 06-2.1/135.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору поруки не визначений календарною датою, і кредитор відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України протягом року не пред'явив позов до поручителя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняло права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку 1 до договору відступлення.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2014 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_6 про солідарне стягнення кредитної заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_6 на корить ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 15 лютого 2007 року № 06-2.1/135 у розмірі 741 665 грн 19 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко