Справа № 204/7601/15-ц
Провадження № 2/204/3052/15 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Власенко О.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в звязку з затримкою термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 вересня 2014 року по 17 серпня 2015 року у розмірі 31347 грн. 18 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 вересня 2014 року по 19 листопада 2015 року у розмірі 11342 грн. 37 коп., суму інфляції від суми боргу за період з 18 серпня 2015 року по 19 листопада 2015 року у розмірі 304 грн. 09 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він з 25 липня 2012 року працював на Товаристві з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» майстром ділянки шихто підготовки, плавки та рафінування. На підставі наказу № 62-к від 17 серпня 2015 року він був звільнений з вищезазначеної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В день його звільнення йому було видано трудову книжку, але не виплачена заборгованість по заробітній платі починаючи з 01 вересня 2014 року по 17 серпня 2015 року. Тому, постало питання про необхідність стягнення заборгованості по заробітній платі у судовому порядку. З урахуванням утримань фактична сума боргу відповідача перед позивачем становить 31347 грн. 18 коп. При цьому, відповідач має сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 вересня 2014 року по 19 листопада 2015 року у розмірі 11342 грн. 37 коп. та суму інфляції від суми боргу за період з 18 серпня 2015 року по 19 листопада 2015 року у розмірі 304 грн. 09 коп. Крім того, в результаті неправомірних дій відповідача, позивач відчуває сильний емоційний стрес, вважає, що грубо порушені його трудові права та законні інтереси. Через невиплату відповідачем заробітної плати, він знаходиться у скрутному матеріальному становищі, при тому, що він має сім'ю, яку не має можливості належним чином матеріально забезпечувати, через що відчуває постійне емоційне напруження, і в зв'язку з чим, просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, покладався на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на посаді майстра ділянки шихто підготовки, плавки та рафінування.

Згідно Наказу від 17.08.2015 року за № 62-к, ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади, на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Разом з тим, відповідач не провів розрахунок з позивачем в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Позивач вказав, що фактично повний розрахунок з ним відповідач не провів й досі, а заборгованість по заробітній платі за період з 01 вересня 2014 року по 17 серпня 2015 року складає 31347 грн. 18 коп.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підтвердження своїх позовних вимог, позивач посилався на розрахункові листи за вказаний період (а.с.13), на виписку по своєму рахунку в Банку, на який йому виплачувалася заробітна плата (а.с.14) та на довідку з пенсійного фонду.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд критично ставиться до доказів наданих позивачем з огляду на наступне.

Так, розрахункові листи, на які посилається позивач, належним чином не завірені, а виписка по рахунку в Банку, на який позивачу виплачувалася заробітна плата, складена станом на 30.09.2015 року, при тому, що дане рішення ухвалене 14 грудня 2015 року, тобто через два з половиною місяці після складання даної довідки. Так само й довідка пенсійного фонду складена станом на 10.11.2015 року, тобто більше місяця тому.

Тому, вищевказані матеріали не мають підтвердження, що станом на 14.12.2015 року відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі.

Крім того, позивачем не надані суду докази того, що розмір нарахованої, але, зі слів позивача, не виплаченої заробітної плати за період з 01 вересня 2014 року по 17 серпня 2015 року складає саме 31347 грн. 18 коп.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, суд розяснював позивачу, що у разі неможливості надання таких доказів позивачем, такі докази можуть бути витребувані судом у встановленому законом порядку, але позивач наполягав на розгляді справи саме 14 грудня 2015 року на підставі наявних в матеріалах справи доказів, вважав, що даних доказів достатньо для прийняття рішення.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 вересня 2014 року по 17 серпня 2015 року у розмірі 31347 грн. 18 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01 вересня 2014 року по 19 листопада 2015 року у розмірі 11342 грн. 37 коп. та суми інфляції від суми боргу за період з 18 серпня 2015 року по 19 листопада 2015 року у розмірі 304 грн. 09 коп.

При цьому, судом все ж таки встановлено, що відповідачем була допущена невчасна виплата позивачу заробітної плати, у звязку з чим, суд вважає, що позивачу була завдана моральна шкода.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Так, невиплата відповідачем нарахованої позивачу заробітної плати свідчить про порушення законних прав останнього, що призвело до моральних страждань позивача, у зв'язку з чим, він був змушений застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, а тому, з урахуванням матеріалів справи, встановлених обставин по справі та наслідків, які наступили, вимог розумності та справедливості, суд вважає можливим задовольнити частково позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. 00 коп.

За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в сумі 487 грн. 20 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 116-117, 233, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в звязку з затримкою термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова