22-ц/775/584/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Скудін В.Є.
Категорія 50 Суддя-доповідач Принцевська В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 червня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Принцевської В.П.

суддів Гаврилової Г.Л., Супрун М.Ю.

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою виконуючого обов»язки начальника ВДВС Першотравневого районного управління юстиції - Матвійчука Дениса Валентиновича на ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року по справі за поданням виконуючого обов»язки начальника ВДВС Першотравневого районного управління юстиції - Матвійчука Дениса Валентиновича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_3 за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Виконуючий обов»язки начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого РУЮ звернувся до суду з поданням , посилаючись на те, що в провадженні виконавчої служби Першотравневого району Донецької області, знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1545 від 10.08.2006 року виданого Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку. У поданні розписано, які запити і куди зроблено державним виконавцем і які отримані відповіді. Викликався до ДВС , але не прибув. На 10.04.2015 року боржник має заборгованість в сумі 40751.08 грн. На цій підставі з поданням звернулися до суду.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні вказаного подання.

З даною ухвалою не погодився заявник та оскаржив її в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням вимог процесуального закону. Просив скасувати ухвалу суду першої істанції.

В судовому засіданні представник апелянта повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 до суду не з»явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Суд першої інстанції дослідив виконавче провадження № 38624146 від 26.04.2011 року та встановив, що на день розгляду даного подання рішення суду не виконано. Накладено арешт на рухоме і не рухоме майно. Акту огляду майна не має у справі. Привід не виконано працівниками РВ тому, що згідно рапорту працівника РВ, боржник не мешкає за вказаною адресою. Акт опису майна відсутній у виконавчому провадженні. В еміграційну службу, про існування закордонного паспорту не зверталися. Виконавець на адресу боржника не виїзджав, матеріали відсутні.

Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.18 ч. 3 ст. 11 зазначеного закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання таких зобов'язань.

Як вбачається зі справи, звертаючись з поданням, державний виконавець зазначав, що боржником не вчинено дій спрямованих на виконання покладених на нього зобов'язань.

Відповідно до позиції Верховного Суду України роз'яснення, викладені в листі Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» в якому зазначено, що за змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Звертаючись до суду державний виконавець обґрунтовував подання такими підставами, як наявність статусу боржника у виконавчому провадженні, непогашення ним боргу у добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення виконання виконавчого документу.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим і метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки оглядаючи матеріали виконавчого провадження ВП 38624146 від 26.04.2011 року, суд першої інстанції також встановив, що відсутні дані про отримання боржником рекомендованою кореспонденцією копії постанови про відкриття виконавчого провадження , як це регламентовано ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», п.п. 3.19. 3.20. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 "від 02.04.2012року. При цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави вважати обізнаним боржника про початок примусового виконання органами ВДВС рішення суду. У змісті подання ВДВС вказує, що боржник не з'явився на виклик державного виконавця для дачі пояснень щодо несплати боргу, однак матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про вручення цієї кореспонденції адресатові, рівно як і виклик. Тому не можна зробити висновок про ігнорування боржником викликів державного виконавця, в чому заявник вбачає свідоме ухилення від виконання зобов'язання. Суд правильно встановив, що факт навмисного ухилення боржника від виконання зобовязань не доведений.

Апеляційний суд перевірив також доводи апелянта, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону, оскільки відмовив заявникові в задоволенні клопотання про залучення до участі в розгляді даної справи в якості третіх осіб боржника та стягувача у виконавчому провадженні. При цьому апеляційний суд вважає дані доводи також безпідставними, оскільки ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України передбачено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу виконуючого обов»язки начальника ВДВС Першотравневого районного управління юстиції - Матвійчука Дениса Валентиновича та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу виконуючого обов»язки начальника ВДВС Першотравневого районного управління юстиції відхилити.

Ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді