АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/4551/15-ц 22-ц/774/2448/К/15
Справа № 215/4551/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/2448/К/15 Камбул М.А.
Категорія № 26 (ІІІ) Доповідач Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В.,

секретар: Петренко К.І.,

за участю: представника відповідача - Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Северетник Людмили Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі - ПАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її чоловік ОСОБА_4 на протязі 31 року працював на підприємстві відповідача ПАТ «ПівнГЗК» в умовах впливу шкідливих факторів, що спричинило професійне захворювання та втрату працездатності.

Висновком МСЕК від 27.05.2005 р. ОСОБА_4 визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 70 % та друга група інвалідності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Висновком експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради від 20.11.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з його професійним захворюванням.

Смертю чоловіка позивачу завдано моральної шкоди, оскільки з померлим вона перебувала у шлюбі 40 років, виростила трьох дітей та онуків. Вона втратила чоловіка, який завжди її підтримував у складних життєвих ситуаціях, допомагав у будь-яких справах та був її порадником. Після смерті чоловіка позивач перебуває у пригніченому стані , у зв'язку із втратою близької людини. Просила суд стягнути на її користь з відповідача, який виннен у виникненні у її чоловіка професійного захворювання, в результаті якого він помер, моральної шкоди в сумі 250 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 70000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, а також - на користь держави 700 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ПівнГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди.

Вважають, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає вимогам розумності та справедливості.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5, просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження позивач ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_4 ( а.с.4).

Згідно Акту № 42 спеціального розслідування професійного захворювання від 02 жовтня 2001 року ОСОБА_4 встановлені захворювання: пиловий бронхіт першого-другого ст., емфізема легень першого-другого ст.., ЛН першого-другого ст.( а.с.14).

Висновком МСЕК від 27.05.2005 р. ОСОБА_4 визначена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 70 %, та друга група інвалідності.( а.с.13)

Як убачається зі Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року Тернівським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( а.с.15).

Довідкою експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради від 20.11.2013р встановлений причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з його професійним захворюванням ( а.с.16).

У зв'язку із смертю чоловіка ОСОБА_4, яка стала в результаті отриманого ним професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків, позивачу ОСОБА_3, як його жінці завдано моральної шкоди, бо вона втратили рідну та близьку людину, залишилася без його матеріальної та моральної підтримки. Звістка про смерть чоловіка призвела до виникнення в неї душевного потрясіння, переживання та страждань. Відчуття того, що вона залишилась без чоловіка її пригнічує, що негативно відображається на психічному стані.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування ст.ст.1167, 1168 ЦК України та відшкодування позивачу, у зв'язку зі смертю її чоловіка від професійного захворювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам ( усиновлювачам), дітям ( усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Як зазначають частини 1, 3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці": роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Згідно довідки експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради від 20.11.2013р встановлений причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з його професійним захворюванням ( а.с.16).

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ ««ПівнГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу в результаті смерті її чоловіка від професійного захворювання, колегія суддів до уваги не приймає.

Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд керувався тим, що: позивач зазнала душевних страждань у зв'язку зі смертю чоловіка, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; вона позбавлена можливості матеріальної та моральної підтримки чоловіка у подальшому своєму житті.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування роз'яснень наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції без повного урахування конкретних обставин по справі, термін праці позивача на підприємстві відповідача, довго тривалістю професійного захворювання померлого, з урахуванням істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду, відповідно п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 70000 грн. до 50000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2015 року змінити в частині розміру моральної шкоди стягнутого з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_3 , зменшивши його з 70000 грн. до 50000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Н.М. Грищенко

Судді: Л.А. Братіщева

Л.В. Митрофанова