Справа №638/3147/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого Аркатової К.В.
секретаря Подосокорської А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення банківського вкладу та нарахованих відсотків по ньому,-
Зазначив, що предметом договору є розміщення депозитного вкладу в сумі 20 000 (двадцять) тисяч доларів США на строк 3 місяці, з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 8,5% річних. Сплата відсотків повинна здійснюватись щомісячно.
Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що територія АР Крим визначена як тимчасово окупована територія, та відокремлені підрозділи «Приватбанку», що розташовані на окупованій території, позбавлені можливості належним чином здійснювати банківську діяльність, а також обслуговувати договори банківських вкладів та рахунків. Окупаційна влада здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим відповідач не має доступу до договорів з клієнтами, платіжних документів.
Проти стягнення коштів відповідач заперечує, оскільки в матеріалах справи відсутні оригінали договору та квитанція, що свідчить про внесення грошових коштів на відповідні рахунки банку.
Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтями 3,11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Пункт 4 даного договору передбачає припинення дії договору у випадку виплати всієї суми разом з відсотками.
31 липня 2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про надання інформації стосовно договору банківського вкладу, на що 22.08.2014 року отримав відповідь про те, що вклад відкритий 28.02.2014 року на території АР Крим на суму 20 000 доларів США. 28.03.2014 року нараховані відсотки в розмірі 130,41 доларів США, після чого робота з рахунком не проводилась, так як договір блокований. Договір не пролонгований. Як зазначає відповідач, окупація території АРК та міста Севастополя зробила неможливою роботу банківської системи в регіоні і відповідно до Постанови Правління Національного банку України №260 від 06.05.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність в Криму.
14 листопада 2014 року позивач направив до ПАТ КБ «ПриватБанк» вимогу про видачу банківського вкладу, відповідь на яку не отримав. Факт відправлення та отримання вимоги підтверджується квитанцією про поштове відправлення та опису від 15.11.2014 року та роздруківкою з сайту «Укрпошти» про вручення поштового відправлення 18.11.2014 року.
Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Надані оригінал квитанції повністю відповідає зазначеним вимогам, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.
Зазначені документи, на думку суду, є належними доказами, в розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України.
Спірний договір і квитанції мають усі необхідні реквізити, а відтак банк зобов'язаний виплатити вкладнику депозит і проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу.
Тобто позивачем надано всі наявні докази укладення з банком договору депозитного вкладу та знаходження залишку на вкладі на 28.02.2014 року в сумі 20 000 доларів, а представником відповідача не надано жодного доказу в спростування укладення договору з позивачем та доказів повернення йому грошових коштів.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 цього Кодексу).
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Положення ст.1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.
За змістом ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.
За приписами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Крім того, розглядаючи справу "Золотас проти Греції", Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.
Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.
В п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року №14 зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.
У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК, ч.3 ст.533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").
Тому не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.
Станом на 15 грудня 2015 року Національний банк України встановив офіційні курси валют на рівні: 100 доларів США - 2193,2784 грн.
Крім того, спірним договором сторонами було визначено, що на суму вкладу у розмірі 20 000 доларів СЩА нараховуються проценти по ставці 8,5% річних.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а сума у розмірі 20 000 доларів США, що на час розгляду справи еквівалентно 438 655 грн. 68 коп., повинна бути стягнута з відповідача.
Нараховані відсотки за спірним договором також підлягають стягненню.
Розмір 8,5 відсотків річних від суми вкладу складає 425 доларів США та розраховується наступним чином: 20 000 доларів США (сума вкладу) х 8,5 (визначені договором відсотки) / 12 місяців x 3 місяці, що еквівалентно 9 321 грн. 43 коп., та підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення банківського вкладу та нарахованих відсотків по ньому задовольнити.
Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, починаючи з 21.12.2015 року. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий