Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1045/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А.В.
Доповідач Франко В. А.
УХВАЛА

Іменем України

03.06.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої судді Франко В.А.,

суддів : Бубличенко В.П, Кривохожі В.І.

за участю секретаря Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ , -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

В обгрунтування позову зазначила, що з 16.05.1987 року до 27.05.1991 року сторони перебували у шлюбі. Після розірвання шлюбу продовжили спільне проживання однією сім'єю до вересня 2011 року у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_6 .

В період проживання у фактичних шлюбних відносинах, наприкінці 1991 року, сторони разом переїхали з Росії до постійного місця проживання в Україну, а саме в м.Кіровоград. За спільні кошти 20.12.1991року купили в АДРЕСА_1, 3/5 частини будинку та відразу, 21.12.1991 року, одночасно, обоє, зареєструвалися в даному будинку та вселилися до подальшого спільного проживання.

В даному будинку ОСОБА_4зареєстрував її як дружину, про що записано в домовій книзі в графі "родинні стосунки", а згодом зареєстрували в даному будинку їх доньку ОСОБА_6 та матір позивачки.

Зазначає, що вона не знала про те, що право власності на спільний з відповідачем будинок оформлено одноосібно тільки на відповідача і довідалася про це випадково, тільки в 2012році, звернувшись в ОКП "КООБТІ" з метою узаконення самовільної прибудови, зазначеної в технічному паспорті інвентаризаційної справи №13393 від 11.11.2011р. під літ."а5". До цього вважала, що вона є співвласником будинку.

З часу придбання даного домоволодіння до 2011 року його утримання, ремонт, сплату комунальних послуг здійснювали разом за спільні кошти, про що свідчать відповідні документи. За спільні кошти та своєю працею проводили в даному домоволодінні капітальне будівництво. В 2005 році добудували житлову прибудову "а5" до будинку літ."А" пл. 12кв.м, провели реконструкцію та капітальний ремонт старого житлового будинку літ."Б" пл.25,52кв.м., зазначених у технічному паспорті №13393 від 11.11.2011р. та провели ряд інших будівельних робіт.

За таких обставин і просила суд встановити факт проживання її та відповідача однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з травня 1991 року по вересень 2011року; та визнати 3/5 частини будинку літ.А,а5,Б з надвірними господарськими будівлями : літньої кухні літ.И, убиральні літ.Н, вигрібної ями літ.М, розташованих на земельній ділянці пл.589,7кв.м за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до даних технічного паспорта на садибний житловий будинок інвентаризаційної справи №13393 від 11.11.2011р. об'єктом спільної сумісної власності чоловіка ОСОБА_4 та жінки ОСОБА_3, придбаного за спільні кошти в період їхнього проживання однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, та в порядку розподілу майна визнати право власності на половину майна за кожною із сторін.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позових вимог. Зазначається зокрема, що суд не досліджував обставини спільно проживання сторін, купівлі ними будинку на спільні кошти, що їх спільними зусиллями проводились ремонтні та інші роботи по благоустрою будинку. Висновки суду містять протиріччя.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_7 яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_8, яка заперечила проти доводів апеляційної скарги, погоджуючись з рішенням суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст..303 ЦПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, та підтверджується сторонами, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.05.1987 року до 27.05.1991 року (а. с. 14).

Згідно договору купівлі-продажу від 20.12.1991 року ОСОБА_4 придбано домоволодіння в АДРЕСА_1 яке складається в цілому з двох жилих будинків, загальною площею 65,23, має слідуючі надвірні споруди : погріб літ. « В», літні кухні літ. « В. І. И», гараж літ. « В-Б», сараї літ. « Г-2, Д,3,6-1», сливні ями, огорожа, замощення, душ літ. «К» вбиральні літ. «Е. И» це складає 3/5 частини (а. с. 33-34).

Згідно з відмітками в паспортах ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кожен з них зареєстрований 21.12.1991 року за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 9-12).

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і батьками її є сторони по справі (а. с. 15).

Згідно копії витягу з актового запису , запис про батька зроблено без заяви батька, оскільки дитина народилася протягом 10 місяців після розірвання шлюбу, про, що зроблена відповідна відмітка ( а.с. 104).

З копії паспорту вбачається, що позивач змінила своє прізвище на „ОСОБА_9" на підставі зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_9 29.10.2014 року (а.с.99).

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 №6-66цс13 яка має враховуватись судами загальної юрисдикції згідно зі ст.360-7 ЦПК України зазначено, що не можна визнати правильним застосування судами норм статей ЦК України 2003 року та статей 62, 74 СК України для визнання за позивачем права власності на половину квартири, набутої до 1 січня 2004 року, без встановлення факту створення сторонами спільної часткової власності на квартиру та визначення ступеня участі в цьому позивача працею й коштами.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

По даній справі позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнати майно спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу майна визнати за кожним право на половину майна за кожною із сторін.

У постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 №6-135цс13 яка має враховуватись судами загальної юрисдикції згідно зі ст.360-7 ЦПК України зазначено, що за змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від

22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої

статті 17 Закону України "Про власність" вважається правильно застосованим.

не можна визнати правильним застосування судами апеляційної та касаційної інстанцій у справі, яка переглядається, частини першої статті 17 Закону України "Про власність" для визнання за позивачкою права власності на половину майна, придбаного до 1 січня 2004 року, без установлення факту створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету

Матеріали справи не містять належних доказів щодо придбання спірного майна виключно за сумісні кошти позивача та відповідача .

Позивач не довела суду факту своєї участі у придбанні майна, а саме 3/5 будинку по АДРЕСА_1 в грудні 1991 року .

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких підстав, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що заявлений позов задоволенню не підлягає.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, належним чином оціненим доказам, а також узгоджується з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: