АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/508/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/789/664/15 Доповідач - Козак І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Ткач З. Є., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 23 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ТЕО0SЕ00000527 від 21.03.2006р. у сумі 41924,62 грн., з яких заборгованість по комісії за користування кредитом 2925грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8420,74грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 30578,88грн.

Рішенням Борщівського районного суду від 23.03.2015р. у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовлено.

Не погоджуючи з цим рішенням суду, з апеляційною скаргою звернулось ПАТ КБ "Приватбанк", мотивуючи її порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про сплив строку позовної давності, невірно оцінив докази та розрахунок заборгованості. Просить рішення Борщівського районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Під час розгляду апеляційної скарги відповідач у справі ОСОБА_3 помер (свідоцтво про смерть серія І-ИД №186080). У звязку з чим провадження у справі було зупинено до залучення правонаступників.

Згідно відповіді на запит про надання інформації зі Спадкового реєстру, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яких відповідно було залучено в якості відповідачів у справі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2006р. між сторонами було укладено Кредитний договір № TEО0SE00000527 про надання банком ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно наданого ПАТ КБ "Приватбанк" розрахунку заборгованості за кредитним договором від 21.03.2006р., укладеного між сторонами (а.с.6-7), заборгованість ОСОБА_3 станом 20.03.2014р. складає 41924, 62 грн., з яких: заборгованість по комісії за користування кредитом 2925 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8420, 74 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 30578, 88 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк", суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності. А твердження ПАТ КБ "Приватбанку" щодо його переривання строку позовної давності не знаходить свого підтвердження, оскільки позивач при списанні з карти ОСОБА_3 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості не мав на це відповідних правових підстав. Крім того, суд першої інстанції не визнав надану копію кредитного договору належним доказом, так як текст документу є неякісним та не читається, а оригінал так і не було подано.

З вказаними обставинами та висновками суду першої інстанції погоджується і колегія апеляційного суду.

Рішенням Борщівського районного суду від 17.12.2008 р. з ОСОБА_3 на користь позивача стягнено заборгованість за кредитним договором № TEО0SE00000527 від 21.03.2006р. у сумі 12600,04 грн., що було виконано у примусовому порядку і виконавче провадження закінчено 19.08.2009р. (а.с.27). Це підтверджується інформацією заступника начальника ВДВС Борщівського РУЮ від 09.02.2015р. №3-3/735 (а.с.116).

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Після вказаних обставин відповідач не здійснював жодних платежів за цим рахунком.

Апелянт стверджує, що 18 листопада, 19 листопада та 19 грудня 2013 року ОСОБА_3 здійснював виплати на погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.7), а тому має місце переривання строку позовної давності.

Згідно ч.1. ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Остання оплата згідно наданого ПАТ КБ "Приватбанк" розрахунку, здійснена 08.02.2008р.

Апелянт стверджує, що відповідно до п.2.2.5 Кредитного договору Позичальник доручає Банку списувати кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або знімати наявні кошти із цих рахунків у валюті відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за цим Договором, при настанні строків платежів (договірне списання).

Проте суду не надано жодних доказів видачі ОСОБА_3 платіжних карток, а також відповідно даних, з яких саме карток було здійснено договірне списання.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно п.1.1. даного кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 816,12 грн., яка складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди комісії, що вноситься щомісячно в період сплати з 21 по 26 число кожного місяця (а.с.25).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція Верховного суду України у цивільній справі №6-167цс14).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

У дослідженні обставин, повязаних із вчиненням зобовязаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Апелянт звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, що складається з комісії, пені, та відсотків за користування кредитом в розмірі, що утворився за весь період від підписання кредитного договору від 21.03.2006р. Останній платіж здійснений ОСОБА_3 08.02.2008р.

Колегія апеляційного суду приходить до висновку про пропущення ПАТ КБ "Приватбанк" строку позовної давності, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Так, з урахуванням того, що кредит надавався на строк до 20.03.2009р. включно, згідно п.1.1 Кредитного договору перебіг позовної давності починається від цієї дати і спливає 20.03.2012р.

Положення Кредитного договору про його дію до повного виконання зобовязання за цим Договором Позичальником не відповідає ч.1 ст. 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Списання коштів, на яке посилається апелянт, відбулось 18.11.2013р., 19.11.2013р. та 19.12.2013р., тобто поза межами позовної давності, тому відсутні підстави вважати, що вона переривалась.

Колегія апеляційного суду також критично оцінює посилання апелянта на договірне списання коштів, як підставу переривання строку позовної давності, оскільки сам боржник не здійснював жодних дій на погашення боргу. Списання коштів здійснив ПАТ КБ "Приватбанк" на власний розсуд, за межами трирічного строку позовної давності, що не може свідчити про його правомірність.

У судовому засіданні колегії апеляційного суду також було надано довідку №851450708 від 30.07.2015р. про те, що у ОСОБА_3 станом на 30.07.2015р. по угоді №ТЕО0SЕ00000527 від 21.03.2006р. у ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість відсутня.

Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції повно зясував всі обставини справи та належним чином дав оцінку наявним доказам у справі.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4