АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1463/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 23, 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ФГ «Зарічанка», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «НВФ «Урожай», про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, яким просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 3,07 га, розташованої в адміністративних межах Пальчиківської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області, від 25.08.2009, укладений між ним, як орендодавцем, та ФГ «Зарічанка», в особі голови ОСОБА_8, як орендарем, зареєстрований 09.09.2010 у Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Центр ДЗК» за №04-10-787-00128, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В обґрунтування вказує на те, що у договорі невірно вказано місце проживання та ідентифікаційний код позивача. Акт прийому-передачі земельної ділянки складений з порушенням умов договору та ст.17 ЗУ «Про оренду землі», оскільки його складено після укладення договору, а не після його державної реєстрації. ОСОБА_6 спірний договір не підписував. У договорі не вказані такі істотні умови як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. До договору протиправно не долучено обовязкових додатків.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 15.05.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування вказує на неврахування судом доводів, аналогічних викладеним у позовній заяві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є безпідставними, так як спірний договір оренди землі відповідає вимогам законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає, з огляду на таке.

При розгляді справи встановлено, що позивачеві згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЯБ № 9182445 від 01.12.2004, зареєстрованого за №149, на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 3,07 га, розташована в адмінмежах Пальчиківської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області.

25.08.2009 між позивачем, як орендодавцем, та ФГ «Зарічанка», як орендарем, укладено договір оренди указаної вище земельної ділянки строком на п'ять років, починаючи з дати його реєстрації. Договір засвідчений підписами обох сторін та печаткою відповідача та зареєстрований 09.09.2010 у Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Центр ДЗК» за №04-10-787-00128.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 15 ЗУ «Про оренду землі» передбачено такі істотні умови договору оренди землі: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з його істотних умов є підставою для визнання його недійсним відповідно до закону.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнаная або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зазначені положення законодавства кореспондуються також із розясненнями, наданими Пленумом ВСУ судам України у п.2 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Згідно правового висновку ВСУ, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для судів України, викладеного у постановах від 25.12.2013 у справі №6-78цс13 та від 25.12.2013 у справі №6-94цс13, відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, отже суд повинен установити, чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, які передбачені ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також зясувати, у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

У даному випадку позивач доводить про те, що у спірному договорі оренди землі відсутні такі істотні умови як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до п.14 Перехідних положень ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент укладення спірного договору) до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель (але не раніше 01.01.2016) забороняється внесення права на земельну частку (пай) до статутних фондів господарських товариств. Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ "Про заставу" предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Згідно з п.п. "б" п.15 Перехідних положень ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент укладення договору) до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель (але не раніше 01.01.2016) не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

З аналізу викладених норм законодавства вбачається, що право позивача, як орендодавця, у звязку із відсутністю визначення у спірному договорі особливостей застави та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення у даному випадку не порушено, оскільки наразі законодавчо обмежено обіг земель сільськогосподарського призначення.

Позивач не звертався до відповідача із пропозиціями про внесення відповідних змін у спірний договір оренди земельної ділянки.

Крім того, колегія суддів оцінює критично обґрунтування позовних вимог щодо недійсності спірного договору з огляду на те, що цей договір не підписано позивачем (орендодавцем), так як згідно ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. У даному випадку позивачем не ставилося перед судом питання про призначення судової експертизи у справі для зясування наведених обставин.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що у договорі невірно вказано місце проживання та ідентифікаційний код орендодавця, не свідчать про недійсність спірного договору, так як помилковість таких даних щодо сторони договору за відсутності перешкод в її ідентифікації не може свідчити про невідповідність такого договору оренди землі вимогам ст. 15 ЗУ «Про оренду землі». При цьому колегія суддів враховує, що ці дані не являються істотними умовами договору оренди землі.

Доводи апелянта про те, що акт прийому-передачі земельної ділянки складений після укладення спірного договору, а не після його державної реєстрації, як передбачено договором, у аспекті чіткого визначення у ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» підстав недійсності такого правочину як договір оренди землі (відсутність його істотної умови), не може свідчити про недійсність оспореного позивачем договору. При цьому колегія суддів враховує, що саме по собі складення акту прийому-передачі земельної ділянки свідчить про наявність активного волевиявлення сторін договору на реальне виконання його умов. Апелянт не оспорює самого факту складання такого акта та не доводить про дефект волі у його сторін щодо його складання.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про відсутність обовязкових додатків до спірного договору, зокрема, щодо плану-схеми земельної ділянки із зазначенням обмежень чи обтяжень в її використанні, оскільки план земельної ділянки наявний у державному акті на право власності на земельну ділянку від 01.12.2004 серії ЯБ №182445, яка є предметом оренди згідно договору. Крім того, у п.26 договору зазначається про наявність/відсутність обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 15.04.2015 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ФГ «Зарічанка», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «НВФ «Урожай», про визнання недійсним договору оренди землі, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :