Справа №480/157/15-ц 04.06.2015 04.06.2015 04.06.2015
Провадження №22-ц/784/1321/15
Провадження № 22ц/784/1321/2015 Головуючий у першій інстанції: Стрєльніков Д.В.
Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

04 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Серебрякової Т.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Орельській Н.М.,

за участю: представника скаржника ОСОБА_3,

державного виконавця Чернявської А.Б.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2015 року

за скаргою

ОСОБА_4 про визнання дій головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції (далі - ВДВС Миколаївського РУЮ) неправомірними,

в с т а н о в и л а:

В січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся зі скаргою про визнання дій головного державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ неправомірними та скасування постанови.

Скаржник зазначав, що на виконанні ВДВС Миколаївського РУЮ знаходиться виконавчий лист, виданий Миколаївським районним судом Миколаївської області 7 серпня 2014 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 267 грн. 72 коп. судових витрат. 20 листопада 2014 року головний державний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Посилаючись на те, що зазначена постанова ухвалена державним виконавцем з порушенням ст. 20 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV), оскільки він не проживає у Миколаївському районі, а мешкає в АДРЕСА_1, ОСОБА_4 просив суд визнати дії головного державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ неправомірними та скасувати постанову головного державного виконавця від 20 листопада 2014 року.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2015 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на незаконність ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 15 серпня 2014 року головним державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ було відкрито виконавче провадження № 44392936 за виконавчим листом від 7 серпня 2014 pоку про стягнення на користь ОСОБА_5 267 грн. 72 коп. судових витрат з ОСОБА_4, який проживає в АДРЕСА_2.

28 серпня 2014 року до державного виконавця надійшла заява від ОСОБА_4, в якій він зазначив ту ж саму адресу проживання та просив звернути стягнення на його заробітну плату, яку він отримує в Миколаївській обласній філармонії, розташованої АДРЕСА_3.

20 листопада 2014 року головний державний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_4, яка була спрямована для виконання до Миколаївській обласній філармонії відповідно до положень ст. 68 Закону № 606-XIV.

Як вбачається із змісту ч.ч. 5, 6 Закону № 606-XIV, у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Водночас, у разі якщо майно боржника виявлено на території іншого органу державної виконавчої служби, державний виконавець звертає стягнення на таке майно в порядку, передбаченому цим Законом, за погодженням з начальником відділу державної виконавчої служби, якому він підпорядкований, та за умови, що стягувач авансує витрати на організацію та проведення виконавчих дій. Про вчинення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби державний виконавець повідомляє начальникові такого органу.

Отже, за певних обставин Закон дозволяє державному виконавцю звертати стягнення на виявлене майно боржника, яке перебуває на території іншого органу ДВС, а тому звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_4, не суперечить вимогам чинного законодавства та не може вважатись порушенням прав боржника в розумінні Закону № 606-XIV.

За таких обставин, основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання спірної постанови державного виконавця неправомірною, є правильним.

Доводів, які б спростовували зазначені висновки суду, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: