РІШЕННЯ

Іменем України

23.03.2015 року. Франківський районний суд м.Львова в складі :

головуючого судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

треті особи: ЛКП Навколо базару», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

про усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією, та стягнення матеріальної та моральної шкоди

та зустрічний позов ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом заборони паркування транспортного засобу на подвір'ю будинку, суд -

в с т а н о в и в:

07.05.2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить зобов'язати ОСОБА_2 не чинити її перешкоди в користуванні прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 3000 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що вона проживаю в АДРЕСА_2. Земельна ділянка на якій розташований будинок, та сам будинок належить Львівській міській раді. Відповідач ОСОБА_2 мешкає у квартирі АДРЕСА_1, встановив браму для заїзду на прибудинкову територію, закрив її своїми замками і перешкоджає вона у користуванні нею, що підтверджується актом ЛКП «Навколо базару» від 10.04.2014 року. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати її ключі до даної брами, але остання не реагує на її прохання ключі не дає, порушуючи таким чином її право повноцінно користуватися прибудинковою та дворовою територією. Відтак, за захистом порушених прав вона вимушена звернутись до суду з позовом. Крім цього, її була завдана матеріальна та моральна шкода, відповідач своїми діями спричинило порушення її нормального життєвого ритму, оскільки не має змоги паркуваї свій автотранспорт на прибудинковій території, вона змушена залишати його в автомобільній стоянці, за що платила додаткові кошти. Матеріальну шкоду, яка була її завдана внаслідок оплати нею послуг за автомобільну стоянку оцінюю у 3000 грн. та моральну шкоду оцінюю у розмірі 5 000грн. Просить позов задовольнити.

15.07.2014 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов, в якому просить зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні належним її майном шляхом заборони паркування транспортного засобу на прибудинковій території будинку за адресою АДРЕСА_2.

Свої вимоги мотивує тим, що вона проживаю в АДРЕСА_1. Будинок та прибудинкова територія знаходяться у комунальній власності. ОСОБА_1, яка проживає в тому ж будинку та керує транспортним засобом марки «Фольксваген Поло», постійно на тривалий час (безперервно від кількох днів до декількох тижнів) залишає наведений вище транспортний засіб на подвір'ї будинку, а саме або безпосередньо перед воротами її сараю, або одразу ж за в'їзною брамою, влаштувавши таким чином автостоянку в межах заїзду на прибудинкову територію. При цьому, транспортний засіб відповідача повністю блокує не тільки під'їзд до сараю в денний час доби, а навіть і вхід до нього зі сторони вулиці, а також чинить перешкоди доступу на внутрішнє подвір'я будинку через внутрішній тротуар подвір'я, а як наслідок - перешкоди доступу до квартири. На неодноразові зауваження відповідач реагував агресивно, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Дані обставини можуть бути підтверджені свідченнями свідків - сусідів по даному будинку. Просить зустрічний позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник первісні позовні вимоги підтримав, зустрічний позов заперечив, дав аналогічні пояснення викладеним у первісному позові. Просить зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1

перешкоди в користуванні прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 3000 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.. В зустрічному позові просять відмовити за безпідставністю позовних вимог, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні первісний позов заперечив, зустрічний підтримав, дав аналогічні пояснення викладеним у зустрічному позові. Просить зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 майном шляхом заборони паркування транспортного засобу на прибудинковій території будинку за адресою АДРЕСА_2. В первісному позові просить відмовити за безпідставністю позовних вимог, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, який містяться в матеріалах справи.

Представник третьої особи ЛКП Навколо базару» у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо вирішення первісного та зустрічного позову покладаються на розсуд суду, оскільки між сторонами існує міжособистий конфлікт та взаємна неприязність.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника, представника відповідача ОСОБА_2 та третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що на території Франківського району м.Львова знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 та знаходиться у комунальній власності Територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради та за вказаним будинком навколо закріплена прибудинкова територія. Квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_6, а ОСОБА_1 прописана та проживає у даній квартирі, що підтверджується довідкою форми №2 ЛКП «Навколо базару» за №837 від 24.04.2014 року(а.с.40), та квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджується витягом з реєстру прав власності нерухомого майна(а.с.22) та довідкою форми №2 ЛКП «Навколо базару» за №1136 від 12.06.2014 року(а.с.23).

Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів

Згідно ст.317 ч.1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Статтею 386 ЦК України передбачені засади захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як вбачається із ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: зокрема 1) право володіння; 2) право користування. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст.13 Закону України « Про благоустрій населених пунктів» до об'єктів благоустрою належать прибудинкові території, території загального користування, території будівель та споруд інженерного захисту території.

Згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за № 927/11207, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Пункт 3.7.65. Правил передбачено, що до всіх будівель і споруд має бути забезпечений вільний доступ.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 3 Правил користування приміщеннями і прибудинковими територіями за власником житлового будинку органом місцевої державної влади закріплюється прибудинкова територія.

Статтею 42 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкової території, визначається співвласниками.

Статтями 125-126 ЗК України встановлено, що право власності або право користування на земельну ділянку виникає після отримання документа, який підтверджує це право, зокрема, державний акт.

З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки перед їх квартирами сторонам не виділялись у користування та на теперішній час не приватизовані.

Загорожа, яка знаходиться на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 є тимчасовою спорудою, на яку поставили співвласники вказаного будинку замок, а не сам відповідач ОСОБА_2, що підтверджується поясненнями сторін.

Ні позивачем ОСОБА_1, ні відповідачем ОСОБА_2, ні третіми особами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не надано до суду для підтвердження прав на прибудинкову територію, які начебто порушені. Сторони не надали суду документи для підтвердження наявності прав на використання земельної ділянки на території будинку АДРЕСА_1.

Позов пред'являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпоряджання ним.

Суд також не приймає до уваги та не вважає за належні докази численні листування, вимоги та скарги сторін на дії один одного до контролюючих та правоохоронних органів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що цивільний спір між сторонами супроводжується міжособистим конфліктом та взаємною неприязню.

Згідно ч.2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 15 ЦК України право на захист цивільного права належить тій особі, право якої порушується, не визнається або оспорюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності із положеннями ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.ст.10,11, 59, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень; суд розглядає цивільні справи в межах вимог, заявлених сторонами і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 42 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні у самовільному зайнятті території (частини території) об'єкта благоустрою населеного пункту. По факту самовільного захоплення прибудинкової території адміністративних протоколів не складалось. Будь яких приписав про звільнення самовільно захопленою прибудинкової території не видавалось.

Сторонами доказів щодо чинення перешкод, як користуванні прибудинковою територією, вільному доступі до нежитлових приміщень та до квартир не надано.

Виходячи з вищевикладеного, в задоволенні позову про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 слід відмовити, оскільки хоча квартири позивача, в якій вона проживає та відповідача, які відносяться до багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, однак сторонами не надано доказів про виділ земельної ділянки у користування будь якій стороні, чи приватизації ними прибудинкових території перед своїми квартирами та чинення її перешкод у користуванні прибудинковою територією, та якими діями ці порушення відбулись. Крім цього, ОСОБА_7 не є власником квартири будинку АДРЕСА_1, а тому її право не було порушено.

Згідно ч1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи зазначені обставини, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що майнова шкода не підлягає до відшкодування, оскільки наданні докази позивачами є необґрунтовані, безпідставні.

Згідно ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Однак моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна( ч.2 п.3 ст.23 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності повинен обов'язково з'ясувати наявність моральної шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів факту вчинення відповідачем неправомірних дій, як і факту заподіяння матеріальної і моральної шкоди, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а тому не підлягають і задоволенню вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 3000 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Крім цього, відповідачка ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів, що автомобіль ОСОБА_1 був припаркований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 та є її власністю ОСОБА_1, та такий чинив перешкоди у користуванні її майном.

За таких обставин немає підстав вважати наявним порушення права позивача та відповідачки на користування прибудинковою територією. Всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України позивачка та відповідач не доведено обставин, якими вони обґрунтовувала свої позовні вимоги, та жодним чином не обґрунтував свого висновку, а матеріали справи не містять доказів, що таке порушення відбулась.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в повному обсязі, оскільки не було доведено обставин, які б свідчили про порушення охоронюваних прав та інтересів позивача та у зв'язку із ненаданням належних доказів на підтвердження свої вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 31, 57, 60, 88, 169, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ЛКП Навколо базару», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією, та стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом заборони паркування транспортного засобу на подвір'ю будинку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.