Провадження № 6/521/451/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

при секретарі Варналій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ТОВ «Дистрибютор Сервіс» про виправлення описки у виконавчому листі по цивільній справі за позовом ТОВ «Дистрибютор Сервіс» до ОСОБА_1, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала справа за позовом ТОВ «Дистрибютор Сервіс» до ОСОБА_1, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року позовну заяву ТОВ «Дистрибютор Сервіс» до ОСОБА_1, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1, 14.08.1986 р. н. на користь ТОВ «Дистрибютор Сервіс» 3 547,65 грн., та стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ТОВ «Дистрибютор Сервіс» витрати по сплаті судового збору, у розмірі 118 гривні 75 копійок.

03 вересня 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси по даній справі видано виконавчий лист.

22.09.2015 року представник позивача звернувся до суду із заявою про виправлення описки в виконавчому листі по справі №521/11530/14-ц, шляхом зазначення ІПН ОСОБА_1, оскільки виконавча служба не має можливості здійснити виконавчі дії.

Розглянувши зазначену заяву, суд прийшов до наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Так, згідно ст. 1 зазначеного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст. 17 цього Закону, підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами.

Статтею 18 вказаного Закону, встановлено вимоги до виконавчого документа

Так, відповідно до п.3 ч.1 вказаної статті цього Закону, у виконавчому документі, зокрема, зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Проте, обов'язок надання зазначених Законом України "Про виконавче провадження" .даних, законодавцем покладено саме на позивача.

Так, частиною 2 статті 119 ЦПК України, законодавцем встановлено обов'язок позивача вказати ім'я (найменування) позивача і відповідача, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Також, законодавцем встановлено, що позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом..

Статтею 60 ЦПК України, законодавець поклав обов'язки доказування і подання доказів по справі, на сторін.

Так. згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 та 3 цієї статті зазначено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Згідно ч. 1 статті 131ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 статті 133 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим, або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Проте, всупереч наведеним нормам діючого законодавства, при подачі позову, позивачем індивідуальний ідентифікаційний номер (ІПН) відповідачки ОСОБА_2 у позові зазначено не було та не було цього вказано позивачем і в позовних вимогах позивача.

Також, незважаючи на те, що, з часу відкриття провадження у справі - 15.08.2014 року, до часу прийняття рішення по справі - 23.07.2015 року, у позивача було більш, ніж достатньо часу, під час розгляду справи, позивач не надав доказів стосовно даних відповідача, у тому числі і ідентифікаційного номеру (ІПН) відповідачки ОСОБА_1 та не надав доказів під час розгляду справи стосовно того, що ним самостійно приймались міри для витребування доказів по справі, у тому числі і ідентифікаційного номеру (ІПН) відповідачки ОСОБА_1

Крім того, всупереч встановленого частиною 1 статті 133 ЦПК України, позивач не заявив клопотання щодо неможливості ним самостійно подати потрібні докази та про забезпечення цих доказів.

Тобто, всупереч встановленому Законом обов'язку сторін надавати суду докази, представник позивача переклав свої обов'язки на суд.

Однак, незважаючи на вказане ставлення представника позивача до розгляду справи, судом самостійно, без клопотання позивача, було зроблено під час розгляду справи, запит до Міністерства доходів і зборів України щодо ідентифікаційного номеру (ІПН) відповідачки ОСОБА_2.

Проте, згідно отриманої відповіді Міністерства доходів і зборів України, надання інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 не представляється можливим, у звязку з неможливістю однозначної ідентифікації вказаної особи.(а.с.66-67).

Отже, суд вчинив всі можливі дії щодо доказів по справі, які законом покладено на сторін.

Про це представнику позивача можливо було б відомо, якби він своєчасно ознайомився б з матеріалами справи.

23 липня 2015 року по справі було прийнято рішення та частково задоволено судом ті позовні вимоги, які було зазначено позивачем та на підставі яких і було видано виконавчий лист.

Отримавши виконавчий лист, представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій вказав про виправлення описки судом у виконавчому листі та вказав, що суд повинен витребувати та зазначити ідентифікаційний номер (ІПН) відповідачки ОСОБА_1.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Згідно до ч.4 ст.369 ЦПК України, суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа.

Проте, як встановлено судом, при видачі виконавчого листа не було допущено описки та і заявник у своїй заяві про це не вказує.

Так, зазначене спростовується самою заявою представника позивача, в якій представник позивача не вказав, яку саме описку вчинив суд при видачі виконавчого листа, а лише вказав, що суд повинен витребувати ідентифікаційний номер (ІПН) відповідачки ОСОБА_1.

У виконавчому листі судом було зазначено всі ті дані, які було вказано позивачем у позові та встановлено судом під час розгляду справи.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених судом у судовому засіданні, суд не вбачає підстав для задоволення заяви, тому як описки судом не було допущено у заочному рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2015 року та як слідство, не є помилкою при оформленні виконавчого листа №521/11530/14-ц, виданого 03.09.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси.

Керуючись ст. 209-210, 293, 369 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника позивача ТОВ «Дистрибютор Сервіс», про виправлення описки в виконавчому листі по справі за № 521/11530/14-ц відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Мирончук Н.В.