Справа №: 343/918/15-ц
Провадження №: 4-с/0343/7/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області скаргу адміністрації ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківшина» Тетяни та ОСОБА_3, особа рішення якої оскаржується: заступник начальника ВДВС ОСОБА_2 РУЮ ОСОБА_4, стягувач: ОСОБА_5 на постанову про арешт коштів від 23.04.2015р. ВП № 44177767, суд -

В С Т А Н О В И В:

Адміністрації ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківшина» Тетяни та ОСОБА_3 звернулась в суд з скаргою, в якій просить скасувати постанову про арешт коштів від 23.04.2015 року ВП № 44177767 винесену заступником начальника Відділу ДВС ОСОБА_2 РУЮ ОСОБА_4.

Свої вимоги мотивують тим, що 29 квітня 2015 року адміністрація ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та ОСОБА_3 отримала постанову про арешт коштів від 23.04.2015 року ВП № 44177767 винесену ОСОБА_4, заступником начальника Відділу ДВС ОСОБА_2 РУЮ.

Адміністрація ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та ОСОБА_3 вважає, що постанова про арешт коштів від 23.04.2015 року винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню з наступних підстав:

Відповідно до рішення Колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.07.2014р., та ухвали від 19.11.2014р. по справі № 343/3600/13-ц , ОСОБА_5 були нараховані кошти в сумі 16538,45грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В ухвалі від 17.09.2014р. по справі № 343/3600/13-ц вказано, що середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховувався з врахуванням податків та зборів.

Розрахунок: (2026,75+2132,62):42 =99,03 грн.

99,03х167= 16538,45грн., де 2026,75- заробітна плата за серпень 2013 з врахуванням податків та зборів; 2131,62-заробітна плата за вересень 2013р. з врахуванням податків та зборів; 42- кількість робочих днів у серпні та вересні; 99,03 - середня заробітна плата; 167- дні вимушеного прогулу

16538,45грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу з врахуванням податків та зборів.

Із суми вимушеного прогулу, 16538,45грн. було утримано податки та інші обовязкові платежі в сумі 2543,15грн., та на підставі заяви ОСОБА_5 та наказу №58 від 03.10.2014р. допомогу по безробіттю в сумі 2456,78грн., тому сума до виплати становила 11538,52грн.

Відповідно до наказу № 349 від 07.08.2014р., ОСОБА_2 краєзнавчий музей «Бойківщина» перерахував ОСОБА_2 центру зайнятості кошти в сумі 2456,78 грн., які були виплачені ОСОБА_5 ОСОБА_2 центром зайнятості на обліку якого вона перебувала в період з 09.03.2014 по 04.08.2014р.

Адміністрація ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та ОСОБА_3 повідомляла ОСОБА_4, заступника начальника Відділу ДВС ОСОБА_2 РУЮ юстиції листом від 26.12.2014р. №271, та неодноразово усно про повну сплату коштів ОСОБА_5

На підставі вищезазначеного вважають, що постанова про арешт коштів від 23.04.2015 року ВП №44177767 винесена із порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанова підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та ОСОБА_6 Т.Л., (копія розпорядження №49 від 27.08.2003р. а.с.26) та .ОСОБА_7 (довіреність а.с.32) вимоги скарги підтримали з мотивів наведених в ній та просила її задоволити. Додатково пояснила, що всі зобов»язання перед ОСОБА_5, по виконанню рішення суду від 10.07.2014р. виконано. З присудженої судом суми 16538.45 грн. було утримано податки та інші обов»язкові платежі в розмірі 2543.15грн.; ОСОБА_5 отримала кошти 11538.52 грн. , а також по заяві ОСОБА_5кошти в сумі 2456.78 грн. були перераховані в ОСОБА_2 районний центр зайнятості. Будь-яких підстав виносити постанову про накладення арешту коштів у заступника начальника Відділу ДВС не було.

Заступник начальника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 районного управління юстиції ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги заперечила. Пояснила , що у відділ ДВС ОСОБА_2 РУЮ 25.07.2014р. поступив виконавчий лист з виконання рішення Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 16538.45 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 28.07.2014р. було відкрито виконавче провадження і запропоновано боржнику добровільно виконати рішення суду до 04.08.2014р. У зв»язку із звернення боржника до суду про надання роз»яснення, виконавче провадження було зупинено. 23.12.2014р. нею була винесена постанова про поновлення виконавчого провадження . 26.12.2014р. вона отримала заяву від ОСОБА_5 згідно якої остання повідомила, що ОСОБА_2 краєзнавчий музей «Бойківщина» Тетяни та ОСОБА_3 добровільно перерахував їй кошти в розмірі 11538.52 грн. Сума боргу , яка залишилась невиплаченою становила 2456.78 грн. Нею на виконання рішення суду були надані запити про майновий стан боржника. Після отримання відповідей, нею 23.04.2015р. було накладено арешт на кошти , що містяться на рахунках боржника в сумі 2763.59 грн. ( 2456.78 грн. залишок боргу перед ОСОБА_5 + 245.68 грн. виконавчий збір + 61.13 грн. витрати на проведення виконавчих дій). Для того, щоб закрити виконавче провадження у відповідності до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» необхідно щоб стягувач написала заяву про те що рішення суду виконано і вона претензій немає, або надати копію платіжного доручення про оплату боргу. Оскільки таких підстав не було , вона правомірно , у відповідності до вимог Закону наклала арешт на кошти боржника. Про те, що адміністрація музею перерахувала кошти ОСОБА_2 районному центру зайнятості, їй відомо, однак цент зайнятості не є стороною виконавчого провадження. Просила відмовити у задоволенні скарги.

ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги скарги не визнала, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість, а також те, що виконуючи рішення заступник начальника ДВС діяв чітко в межах вимог ЗУ «Про виконавче провадження» . Нею дійсно була написана заява про утримання з неї коштів в сумі 2456.78 грн. виплачених як допомога по безробіттю, однак через свою юридичну необізнаність, вона не розуміла що пише. На даний час рішення суду від 10.07.2014р. в частині стягнення 16538.45 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу , виконано частково. Вона отримала лише 11538.52 грн. Просила відмовити в задоволенні скарги.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Судові рішення, відповідно до ст. 124 Конституції України,ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст. 129 Контитуції України до основних засад судочинства віднесено обов»язковість рішень суду.

Вирішення питань, які виникають при виконанні судових рішень регулюється Цивільно-процесуальним кодексом України, а також низкою законів та підзаконних нормативно-правових актів, таких як ЗУ «Про державну виконавчу службу», ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 р. № 74/5, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства України від 02. 04. 2012 № 512/5 .

Виконанням рішень суду та інших юрисдикційних органів завершується процес захисту субєктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та порядок, визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України „Про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із ч. ч. 1 і 2 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами (п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За вимогами ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

За вимогами ч. 8 ст. 65 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.07.2014 року (а.с.4-7) , апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Долинського районного суду від 21 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни і ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконним наказ №76 від 07 листопада 2013 року про звільнення ОСОБА_5 з посади провідного зберігача фондів ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни і ОСОБА_3.

Поновлено ОСОБА_5 на посаді провідного зберігача фондів ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни і ОСОБА_3 з 07 листопада 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 33069 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни і ОСОБА_3 на користь державного бюджету 336 гривень судового збору.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_5 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця звернуто до негайного виконання.

28.07. 2014 року заступником начальника ВДВС ОСОБА_2 районного управління юстиції ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 22-ц/779/1488/2014, який виданий 11.07.2014 року Апеляційним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 33069грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та надано боржнику строк на добровільне виконання до 04.08.2014 року. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження було отримано представником боржника та ОСОБА_5 28.07.2014 року (а.с.38).

28.07.2014 року заступником начальника ВДВС ОСОБА_2 районного управління юстиції ОСОБА_4, прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження до розгляду заяви боржника про роз»яснення рішення суду (а.с. 39).

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.09.2014 року виправлено арифметичну помилку у мотивувальній та резолютивній частині рішення Колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2014 року.

Виправлено у мотивувальній частині рішення розмір середньоденного заробітку з 198 гривень на 99,03 гривні та суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 33 069 гривень на 16 538, 45 гривень.

В резолютивній частині рішення Апеляційного суду правильно зазначити про стягнення з ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетьяни і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 16538, 45 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не 33 069 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.10-11).

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.11.2014 року в задоволенні заяви директора ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та ОСОБА_3 про розяснення ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.09.2014 року відмовлено (а.с.8-9).

23.12.2014 року заступником начальника ВДВС ОСОБА_2 районного управління юстиції ОСОБА_4, прийнято постанову про поновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №22-ц/779/1488/2014 виданого 11.07.2014 року (а.с.40).

Згідно довідки ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни і ОСОБА_3 №240 (а.с.21), адміністрація повідомляє в.о. начальника Відділу ДВС ОСОБА_2 РУЮ, що на виконання рішення від 10.07.2014р. у справі №343/3600/13-ц, ОСОБА_5 було нараховано кошти в сумі 16538.45 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З даної суми утримано допомогу по безробіттю 2456.78 грн., а також податки та інші обов»язкові платежі 2543.15 грн., тому сума до виплати ОСОБА_5 становила 11538.52грн. ( платіжне доручення №225 від 06.10.2014р. ) .

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що рішення Колегії суддів від 10.07.2014р. , яке вступило в законну силу і є обов»язковим до виконання, в частині стягнення з ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 16538.45 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за мінусом податків та інших обов»язкових платежів, виконано частково, а саме згідно платіжного доручення №225 від 06.10.2014р. (а.с.16) ОСОБА_5 перераховано кошти в сумі 11538.52 грн. Недоплата становить 2456.78 грн.

Оскільки підстав передбачених ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» для закінчення виконавчого провадження та винесення відповідної постанови у державного виконавця не було , нею 23.04.2015 року правомірно винесено постанову про арешт коштів боржника, за якою на підставі рішення суду накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках та належать боржнику ОСОБА_2 краєзнавчому музею «Бойківщина» Тетяни і ОСОБА_3 у межах суми 2763,59 грн.( а.с.27-28).

При цьому, сума в межах якої накладено арешт державним виконавцем обґрунтована (залишок боргу згідно виконавчого документу - 2456,78грн., 245,68 грн. виконавчий збір, 61,13 грн. витрати на проведення виконавчих дій).

Проаналізувавши норми Конституції, Закону України "Про виконавче провадження", суд робить висновок про те, що державний виконавець під час проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 22-ц/779/1488/2014 виданого 11.07.2014року , винісши 23.04.2015р. постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 44177767, діяв правомірно, у межах своїх повноважень, врахував вимоги ст. 52 та ч. 8 ст. 65 ЗУ "Про виконавче провадження", та не порушив права ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни і ОСОБА_3, як боржника за виконавчим провадженням, у звязку з чим у задоволенні скарги Адміністрації ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківшина» Тетяни та ОСОБА_3 слід відмовити у повному обсязі.

Питання відшкодування незаконно отриманої ОСОБА_5О.( на думку адміністрації ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та ОСОБА_3 ) допомоги по безробіттю повинно вирішуватись в іншому порядку встановленому Законом, а не шляхом утримання коштів, які присуджені ОСОБА_5 згідно рішення суду.

На підставі викладеного, ст.ст. 124, 129 Конституції України , ст.ст. 1,2,17,25,52,65 Закону України „Про виконавче провадження, керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Адміністрації ОСОБА_2 краєзнавчого музею «Бойківшина» Тетяни та ОСОБА_3, особа рішення якої оскаржується: заступник начальника ВДВС ОСОБА_2 РУЮ ОСОБА_4, стягувач: ОСОБА_5 на постанову про арешт коштів від 23.04.2015р. ВП № 44177767 -відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом пяти днів після проголошення, через Долинський районний суд.

Суддя: