Справа № 459/5208/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1898/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника апелянта(відповідача) Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області - Вітко І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області на користь ОСОБА_3 6000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійних захворювань.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Дане рішення суду оскаржив відповідач - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області.

В апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що позивачем не було долучено жодного медичного висновку про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров`я на виробництві. Також, позивачем в судовому засіданні не було доведено факту моральних страждань у зв'язку з ушкодженням здоров`я на виробництві та не обґрунтовано розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди. Крім цього, зазначає що довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди - частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_3 повністю.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, при цьому подав письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначив, що розгляд справи просить проводити за його відсутності, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу(далі-ЦПК) України, розглянути справу у його відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК Українипередбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу заподіяно моральну шкоду, а відтак така підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі 6000грн..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_3 з 1991 року по 2004 рік працював на підприємствах по видобутку вугілля, що підтверджується записами із трудової книжки.(а.с.7-8).

У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів(а.с. 9 - 36).

Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 008904 від 23.12.2004 року позивачеві встановлено 30% втрати професійної працездатності (а.с. 9).

Згідно довідок подальшого переогляду МСЕК від 24.11.2005р. № 013172, від 08.11.2007р. № 002569 та 16.10.2012р. №014577 йому встановлено 40% втрати професійного захворювання та підтверджено наявність ІІІ групи інвалідності.(а.с. 9 - 11; 13).

Отже, долученими доказами позивач довів факт заподіяння йому моральної шкоди.

Задовольняючи позов частково, районний суд при встановленні розміру відшкодування моральної шкоди врахував глибину моральних страждань, їх характер та тривалість, стан здоров'я позивача, тяжкість професійного захворювання та настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зваживши на загальний стаж роботи позивача в підземних роботах з шкідливими умовами праці та врахувавши, що позивачу у 2004 р. вперше встановлено 30% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності, прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача в користь ОСОБА_3 6000 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.173 КЗпП Українишкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ст.237-1 КЗпП Українивідшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про охорону праці"відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

На час виникнення спірних правовідносин діяли як ч. 3 ст.34 Закону України від 23.09.1999 року "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", так і ст.9 Закону України "Про охорону праці", згідно з якими відшкодування шкоди, заподіяної працівником внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до законодавства України.

Згідно п.п. "є" п. 1 ч. 1 ст.21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" надання позивачу соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди проводиться при наявності факту її заподіяння потерпілому.

Відповідно до ч.4 ст.14 вказаного Закону до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно з ст.23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що шкоду здоров'ю позивача завдано в результаті його роботи в шкідливих умовах праці на шахті, останній втратив 40 % професійної працездатності та визнаний інвалідом 3 групи, що призвело до втрати ним нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, чим йому заподіяно моральну шкоду.

Висновок суду відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки такий відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Твердження представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді про відсутність беззаперечних доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, колегією суддів не приймається до уваги та визнається голослівним у зв'язку з наступним.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 рокурегламентовано, що громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж Рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

А відтак, безспірним є факт заподіяння позивачу моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний характер.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням ст. 23 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України, роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4(з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", висновки суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди в повній мірі відповідають обставинам справи, є обґрунтованими, а тому, на думку колегії, є правильними.

Встановленими обставинами та матеріалами справи спростовуються твердження апелянта Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області щодо відсутності підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, дав належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, а доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, а тому апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

Б.М. Гриновець