Ухвала

іменем україни

8 червня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Висоцька В.С., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 4 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком та земельною ділянкою, встановлення порядку користування земельною ділянкою, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 квітня 2003 року він є власником Ѕ частки будинку АДРЕСА_1. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької, області від 16 листопада 2007 року встановлено порядок користування будинком та земельною ділянкою. Даним рішенням земельну ділянку було поділено на дві рівні частки по 453 кв. м відповідно до розробленого проекту поділу. Позивачу було виділено в користування частку земельної ділянки №2, площею 453 кв. м. та зобов'язано сторін здійснити певні добудови та перепланування. Вказане рішення суду сторонами було виконано.

Після смерті брата його донька ОСОБА_4 успадкувала Ѕ частку зазначеного житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами та відчужила ОСОБА_3 шляхом укладення 31 серпня

2010 року договору купівлі-продажу. Зазначав, що земельна ділянка не була предметом договору купівлі-продажу і ОСОБА_3 не є власником Ѕ частки земельної ділянки, на якій розташована Ѕ частка будинку.

ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності та заборонив позивачу користуватися горищем житлового будинку водопроводом, які знаходяться в спільному користуванні шляхом незаконного зведення огорожі відповідно до розробленого проекту поділу, встановленого рішенням суду від 16 листопада 2007 року для позивача та його померлого брата ОСОБА_5

Згідно висновку судового експерта ОСОБА_6 земельна ділянка №1, яка раніше була відведена померлому брату позивача, відповідач демонтував літню кухню Г, сарай Е, туалет З, а на їх місті збудував фундамент під будівлю. Вхід на горище та водопровід знаходяться на території відповідача, яка має паркан. Відповідач відрізав труби, по яким подавалася вода на земельну ділянку позивача та прибрав лічильник води, за яким позивач сплачував за користування водою.

Крім того було встановлено, що при поділі земельної ділянки рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 16 листопада 2007 року була допущена помилка і померлому брату позивача було фактично виділено

484 кв. м, а позивачу 422 кв.м. При здійснені перемірки земельних ділянок експерт зафіксував, що у відповідача розмір земельної ділянки складає

469 кв. м, у позивача 438 кв. м. Після неодноразових уточнень позовних вимог, позивач просив визначити порядок користування земельною ділянкою за варіантом №5 запропонованим судовим експертом ОСОБА_6 у висновку від 20 грудня 2014 року.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від

4 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 4 лютого

2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня

2015 року разом із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.

Заява підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини свідчать про пропущення процесуального строку з поважних причин.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що при переході до ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину будинку до останнього перейшло право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Оскільки рішення суду, яким установлено порядок користування земельної ділянки в установленому законом порядку на скасовано, суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні заявленого позову.

Оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до правильного висновку про відсутність у позивача перешкод у користуванні власністю.

Зі змісту ухвалених у справі судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 4 лютого 2015 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, встановлення порядку користування земельною ділянкою, зобов'язання вчинити дії.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.С. Висоцька