Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова до ОСОБА_3, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, Міністерство оборони України, Харківська міська рада, за участю Харківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України, про визнання права власності

за касаційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова (далі - КЕВ м. Харкова) звернувся до суду із указаним позовом , мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «НПО-5» (далі - ТОВ «НПО-5») 08 листопада 2002 року, придбав нежитлову будівлю літ. «Б-1» площею 68,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

У подальшому відповідач здійснив реконструкцію зазначеної нежитлової будівлі, фактично збудувавши нове нежитлове приміщення літ. «Б-2» загальною площею 320,3 кв м. Будівництво нежитлової будівлі здійснювалось самочинно без отримання дозволів на будівництво та належно затвердженого проекту. Позивач вказував на те, що земельна ділянка під будівлею за літ. «Б-2» знаходиться у постійному користуванні КЕВ м. Харкова, а тому КЕВ уповноважений звертатися до суду із вимогою про визнання права власності на спірну будівлю, що не порушує права третіх осіб.

Посилаючись на вказані обставини, КЕВ м. Харкова просив визнати за ним право власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю літ. «Б-2» загальною площею 320,3 кв. м по АДРЕСА_1

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2014 року, позов задоволено.

Визнано за КЕВ м. Харкова право власності на самочинно збудовану будівлю літ. «Б» загальною площею 320,3 кв. м по АДРЕСА_1

У касаційній скарзі Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до змісту ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Судами попередніх інстанцій у справі встановлено, що згідно державного акта на право постійного користування землею серії ХР-33-01-001736 від 09 липня 1998 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у користуванні КЕВ м. Харкова із цільовим призначенням для експлуатації і обслуговування адміністративних, складських та допоміжних будівель і споруд (а. с. 46-50).

ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ТОВ «НПО-5» 08 листопада 2002 року, придбав нежитлову будівлю літ. «Б-1» площею 68, 3 кв. м по АДРЕСА_1 Питання щодо прав на земельну ділянку, на якій розташована будівля, у договорі не вирішувалося (а. с. 11-12).

Продавцеві ТОВ «НПО-5» об'єкт відчуження належав на підставі договору міни від 07 серпня 2002 року, укладеного із Міністерством оборони України (а. с. 7-10), у якому перехід права на частку земельної ділянку у зв'язку із придбанням будівлі не обумовлено.

У подальшому внаслідок проведених самовільних будівельних робіт придбане приміщення літ. «Б-1» площею 68, 3 кв. м перетворено у двоповерхову будівлю загальною площею 320 кв. м.

За довідкою КЕВ м. Харкова від 16 квітня 2014 року № 1807 у спірній самочинній будівлі розміщено обладнання, яке перебуває на балансі КЕВ: водорозподільне влаштування з системою за усіма спорудами, розташованими у в/м № НОМЕР_1; тепловий пункт КЕВ м. Харкова з системою обліку теплової енергії; система централізованого пожежного спостереження за усіма спорудами, розташованими у в/м № НОМЕР_1; розподільчі електричні щити з системою обліку електричної енергії за усіма спорудами, розташованими у в/м № НОМЕР_1 (а. с. 176-186).

На підставі встановлених обставин про те, що КЕВ є користувачем земельної ділянки під будівлею, що самочинно збудований об'єкт нерухомості відповідає вимогам архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних правил та є місцем розташування інженерно-технічного обладнання, що забезпечує життєдіяльність військового містечка № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних та визнання права власності на спірну будівлю за КЕВ м. Харкова як користувачем земельної ділянки під будівлею, що не порушує права третіх осіб.

Із судовими рішеннями погодитися у повній мірі не можна з таких підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава(ч.2ст.30ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним

організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам

в особі органів місцевого самоврядування.

За ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Стаття 2 Закону наводить перелік органів, які здійснюють управління військовим майном. Зазначено, що вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним

майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань, існування яких передбачено законом, а військова зброя та боєприпаси до неї також Державній спеціальній службі транспорту.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Згідно ст. 3 Закону, військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і

закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.1. Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03 липня 2013 року № 448, організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України, що покладається в тому числі на квартирно-експлуатаційні відділи, - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об'єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

За змістом термінів, що розкриваються у п. 1.2. Положення, військове містечко - це майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом з казарменим фондом, житловим фондом, об'єктами соціально-культурного призначення, комунальними спорудами та інженерними мережами, які використовуються для його обслуговування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони; експлуатація - використання фондів і території військового містечка згідно з функціональним призначенням та проведення необхідних заходів щодо збереження стану, за якого вони здатні виконувати задані функції; утримання -комплекс заходів, спрямованих на забезпечення експлуатації, ремонту фондів і території військового містечка відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

З огляду на викладене та правовий статус КЕВ, суди не перевірили, чи є КЕВ органом, уповноваженим здійснювати управління військовим майном та належність у КЕВ м. Харкова права на отримання майна у власність на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України .

Крім того, як вбачається із державного акта на право постійного користування землею серії ХР-33-01-001736 від 09 липня 1998 року частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 за рішеннями міської ради неодноразово вилучалися із первинно наданої у користування КЕВ

м. Харкова земельної ділянки 0,46 га. Відповідно до останнього запису у відмітках про зміни в землекористуванні у державному акті, у користуванні КЕВ м. Харкова залишилася земельна ділянка площею 0, 37 га (а.с.НОМЕР_1-49).

Обставини про те, чи розташована спірна будівля на земельній ділянці, яка перебуває на праві постійного користування у КЕВ м.Харкова площею 0, 37 га, судами не встановлені.

Таким чином, належність позивача у справі підлягає перевірці.

Враховуючи допущені судами порушення, оскаржувані судові рішення необхідно скасувати відповідно до ст. 338 ЦПК України, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко