Справа № 305/359/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: Куцина М. М.

суддів: Собослоя Г. Г., Бондаренка Ю. О.

при секретарі: Чейпеш С. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 на рішення Рахівського районного суду 14 квітня 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації в Закарпатській області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації в Закарпатській області про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що вона з 11 серпня 2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який між ними було розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду від 06.06.2012 року.

За час перебування у шлюбі народилася дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і з часу народження, син проживає постійно з позивачкою .

Відповідач після припинення спільного проживання, вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує, не бере участі у вихованні сина, не займається фізичним, духовним та моральним розвитком дитини, її життям не цікавиться, взагалі не згадує про існуваненя в нього сина.

Позивачка питання щодо виховання сина вирішує самостійно, виховує та утримує його. Відповідач використовує свої права лише на шкоду сину та його інтересам. Наразі, син навчається в школі за кордоном - Чеській Республіці. В 2014-2015 році вона зверталася до відповідача з проханням про надання дозволу на подальше перебування сина за кордоном, з метою продовження ним навчання. Неодноразово намагалася налагодити відносини відповідача з сином, пропонувала побачення з сином, але відповідач категорично не хотів, висловлювався відносно неї та сина всілякими образами. У результаті такого відношення сам син ОСОБА_5 втратив почуття любові та поваги до батька, категорично не бажає про нього знати.

Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, що також свідчить що він не цікавиться вихованням дитини та не надає матеріальну допомогу на його утримання. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов"язків, у зв"язку з чим ОСОБА_3 просить позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов"язати орган опіки та піклування Рахівської РДА надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ч. ч. 4-5 ст. 19, п.2 ч.1 ст. 164, ст. 165, ч.2 ст. 166, 167 СК України, просив у суді першої інстанції позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав.

Рішенням Рахівського районного суду від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Представник позивача не погодився з рішенням місцевого суду і подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 зазначає, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази його винної поведінки щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Підтверджує свої наміри брати активну участь у вихованні та утриманні сина. У зв'язку з вищенаведеним, просить апеляцйну скаргу відхилити, а рішення суду першої інтснації залишити без змін.

Представник позивача в суді апеляційної інстації вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Відповідач не з'явився в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України, може розглянути справу без його участі, тому що він належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову , місцевий суд виходив із того, що позивачем, у відповідності до правил частини першої ст. 164 СК України, не доведено факту ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання ним своїх обов'язків щодо виховання неповнолітньої дитини, а тому, відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2000 року, який згідно з рішенням Рахівського районного суду від 06.06.2012 року по справі № 709/1686/2012- розірвано.

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторонами по справі визнається факт того, що неповнолітній син ОСОБА_5 проживає разом із своєю матір'ю - ОСОБА_3, у м. Прага Чехословацької республіки, яке є їх постійним місцем прожвання.

Згідно рішення загальноосвітньої школи та дитячього садка Праги від 17.10. 2014 року, син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є учнем восьмого класу вказаної школи. ( а. с. 12)

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки останній ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини.

З висновку органу опіки та піклування Рахівської РДА від 24.03. 2015 року № 03-18/217 вбачається, що орган опіки та піклування питання про позбавлення відповідача батьківських прав залишає без розгляду, через неможливість заслухати думку батька дитини - відповідача ОСОБА_4 та самої дитини.

Зокрема, із пояснень у суді першої інстанції представника третьої особи - органу опіки та піклування Рахівської РДА - Даскало Г.М., яка пояснила, що вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , неможливо без з"ясування думки батька дитини - ОСОБА_4 та самої дитини. Причиною вказаного є те, що як з"ясовано представниками органу опіки та піклування, відповідач ОСОБА_4, понад п"ять років не проживає на території України.

Факт заборгованості відповідача по аліментам стверджується розрахунком заборгованості, визначеним державним виконавцем відділу ДВС Рахівського РУЮ, на підставі примусового виконання виконавчого лста №305/350/13-ц виданого Рахівським районним судом. Зазначена заборгованість станом на 01 січня 2015 року становить суму 11 142.86 гривень за період 21 лютого 2013 року по 01 січня 2015 року ( а. с. 15).

У частині 1 статті 164 СК України встановлено виключний перелік, коли мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, а саме, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводиться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Положеннями ст. ст. 150, 155 СК України встановлено, що батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Також, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, який взяв до уваги, як належний та допустимий доказ, висновок органу опіки та піклування Рахівської РДА про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки неможливо з"ясувати думку батька дитини - ОСОБА_4 та самої дитини. Причиною вказаного є те, що, як з"ясовано представниками органу опіки та піклування, відповідач ОСОБА_4, понад п"ять років не проживає на території України.

Інших доказів, які б підтверджували факти того, що відповідач ОСОБА_4 навмисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина - ОСОБА_5, позивачем ОСОБА_3 та її представником у суді апеляційної інстанції не надано.

Разом з тим, статтею 157 СК України врегульовано питання щодо вирішення батьками питань щодо виховання дитини, відповідно до якої питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Окрім того, згідно з п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03. 2007 року № 3 "Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров'я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків.

На підставі поданих сторонами доказів у суді апеляційної інстанції встановлено, що позивачка, як мати неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час виникнення обставин, які є предметом розгляду в суді, піклується про сина, дбає про його психологічний та фізичний розвитк, займається його вихованням, але у матеріалах справи не міститься доказів винної поведінки батька щодо уникнення ним спілкування зі своїм сином чи свідомого нехтування ним своїх обов'язків по участі у вихованні сина.

За змістом п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови

Доводи апеляційної скарги, про те, що відповідач не дає дозвіл на перебування неповнолітнього сина за кордоном з метою навчання, не можуть бути причиною для позбавлення його батьківських прав, оскільки для врегулювання цього питання існує інший правовий порядок захисту порушеного права. Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач самоусунувся від виховання сина і не цікавиться ним є безпідставними та необґрунтованими, і підлягають відхиленню, оскільки в запереченні на апеляційну скаргу позивачки відповідач підтверджує свої наміри брати участь у вихованні сина.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведені факти, що в діях відповідача ОСОБА_4 має місце факт ухилення від виконання своїх обов'язків щодо виховання неповнолітньої дитини, а тому, відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 14 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: