АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4871/15 Справа № 201/7437/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 22 грудня 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №8/2006/840-К/1615-А, згідно якого банк надав відповідачу ОСОБА_3, на умовах визначених в договорі, кредит у сумі 32.127 доларів США 72 цента на строк до 20 грудня 2013 року.

Зазначали, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 22 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1615-А/3.

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору, договору поруки, відповідачі не виконують свої зобов'язання по поверненню кредиту, не здійснюють чергові погашення, чим порушують взяті на себе зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору та договором поруки, внаслідок чого станом на 14 травня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 152.588 доларів США 34 центи, що за курсом НБУ становить 1.219.638 грн.60 коп., та складається з наступного: 23.638 доларів США 61 цент, що еквівалентно 188.943 грн.41 коп., - заборгованість по тілу кредиту, 10.263 долари США 75 центів, що еквівалентно 82.038 грн.15 коп., - заборгованість по відсоткам, 5.035 доларів США 06 центів, що еквівалентно 40.245 грн. 23 коп., - заборгованість по комісії, 110.438 доларів США 15 центів, що еквівалентно 882.732 грн.13 коп., - пеня, 3.212 доларів США 77 центів, що еквівалентно 25.679 грн. 67 коп., - штраф, яку просили стягнути з відповідачів.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року, яке на даний час чинне, апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена частково. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року змінено, зменшено розмір стягнутої солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» пені з 110.438 доларів США 15 центів, що еквівалентно 882.732 грн. 13 коп., до 5.000 доларів США, що еквівалентно 39.965 грн., зменшений загальний розмір стягнутого боргу за кредитним договором до 47.150 доларів США 19 центів, що еквівалентно 376.871 грн.46 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення заборгованості по кредиту, відсотках, комісії та штрафу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 22 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №8/2006/840-К/1615-А, згідно якого банк надав відповідачу ОСОБА_3 на умовах, визначених в договорі, кредит в розмірі 32.127 доларів США 72 центи на строк до 20 грудня 2013 року (а.с.7-8).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Банк виконав умови кредитного договору надавши грошові кошти.

Відповідач ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 14 травня 2013 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 152.588 доларів США 34 центи, що за курсом НБУ становить 1.219.638 грн.60 коп., та складається з наступного: 23.638 доларів США 61 цент, що еквівалентно 188.943 грн. 41 коп., - заборгованість по тілу кредиту, 10.263 долара США 75 центів, що еквівалентно 82.038 грн.15 коп., - заборгованість по відсоткам, 5.035 доларів США 06 центів, що еквівалентно 40.245 грн.23 коп., - заборгованість по комісії, 110.438 доларів США 15 центів, що еквівалентно 882.732 грн.13 коп., - пеня, 3.212 доларів США 77 центів, що еквівалентно 25.679 грн.67 коп., - штраф.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором 22 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №1615-А/3, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручилася перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.553 та ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Частиною 1 ст.251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України).

Із договору поруки №1615-А/3 від 22 грудня 2006 року убачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до моменту належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 зазначено, що при вирішенні спорів про стягнення кредитної заборгованості із фінансових поручителів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Пунктом 3.3.3 кредитного договору №8/2006/840-К/1615-А від 22 грудня 2006 року встановлено, що позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п.3.3.2 цього договору, щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Звертаючись до суду з даним позовом 01 липня 2013 року, позивач зазначав, що відповідачем ОСОБА_3, починаючи з березня 2009 року, почалось систематичне прострочення платежів, про що свідчить також і розрахунок заборгованості, доданий до позову (а.с.3-6,9-10).

Таким чином позивач звернувся до суду вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року №6-3цс13, від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14 та від 08 жовтня 2014 року № 6-128цс14, які, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України.

Ухвалюючи рішення, районний суд не звернув уваги, що пропуск шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, є підставою для припинення договору поруки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Прохання апелянта про скасування рішення в частині стягнення заборгованості по кредиту, відсотках, комісії та штрафу безпідставні, так як ОСОБА_3 не надав ОСОБА_2 повноважень на захист його прав та інтересів, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. Крім того, 01 грудня 2014 року апеляційним судом Дніпропетровської області розглядалась апеляційна скарга ОСОБА_3, яка була частково задоволена.

Статтею 318 ЦПК України визначено, що якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави.

Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Із положень ст.ст.292,318 ЦПК України випливає, що в апеляційному порядку перевіряється законність та обґрунтованість судових рішень, що не набрали законної сили. У випадку розгляду апеляційним судом апеляційної скарги, яка надійшла до суду після закінчення апеляційного розгляду справи, апеляційний суд може скасувати судове рішення апеляційного суду.

У зв'язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 і відмови в позові ПАТ «КБ «Надра» в цій частині, а рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року було лише зменшено розмір солідарно стягнутої пені, в іншій частині оскаржуване рішення районного суду залишено без змін, тому судова колегія вважає можливим, на підставі ч.2 ст.318 ЦПК України, скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317,318 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.