АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання кредитного договору недійсним і стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання недійсним укладеного між ними кредитного договору № 5126 від 28 березня 2008 року та стягнення з відповідача на її користь сплачених на виконання умов кредиту 68000 грн., посилаючись на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за вказаним договором і не надав їй обумовлених договором кредитних коштів, що є істотним порушенням його умов.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та задовольнити її позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 березня 2008 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був укладений біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавець продав покупцю за 78200 грн. транспортний засіб Т-25А, рік випуску 2007, заводський номер 401451, номер двигуна НОМЕР_1.

28 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 5126, відповідно до якого банк зобовязується надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 68000 грн. на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 28 березня 2011 року для здійснення оплати за новий транспортний засіб Т-25А за договором купівлі продажу від 27 березня 2008 року, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15 відсотків річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

28 березня 2008 року розпорядженням бухгалтерії відповідача в рахунок дозволеного кредиту згідно кредитного договору №5126 від 28 березня 2008 року було вирішено надати ОСОБА_2 з позичкового рахунку № 2203/5126 кредит в сумі 68000 грн., який відповідно до видаткового касового ордеру № 2203 було видано ОСОБА_2.

28 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір застави майна № 5126, відповідно до умов якого заставодавець ОСОБА_2 з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору №5126 від 28 березня 2008 року, передає в заставу, а заставодержатель цим приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави, що належить заставодавцю на праві власності, а саме: транспортний засіб Т-25А, 2007 року випуску, заводський номер 401451, двигун 869020, реєстраційний номер НОМЕР_2, право власності на який підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини серії АБ № 534218, виданий підрозділом Держтехнагляду в Софіївському районі 28 березня 2008 року згідно біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу № 037А від 27 березня 2008 року, вартість якого складає 78200 грн..

За довідкою ВАТ «Державний ощадний банк України» від 30 вересня 2010 року філія Інгулецьке відділення № НОМЕР_3 «Ощадбанк» повідомила про погашення кредиту за кредитним договором № 5128 від 28 березня 2008 року ОСОБА_2 у розмірі 68000 грн. (тіло кредиту).

Відповідно до висновку судового експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 підписи від імені ОСОБА_2, які розташовані в графах: «підпис позичальника» «Л.Ф. Беззуб» кредитного договору №5126 від 28 березня 2008 року; «позичальник» в додатку № 2 до договору № 5126 від 28 березня 2008 року - виконані ОСОБА_2; підписи від імені ОСОБА_2, розташовані в графах: «Підпис позичальника» заяви від 27 березня 2008 року; «прізвище та підпис позичальника» кредитної заявки від 27 березня 2008 року - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Рукописні записи, розташовані в графах: заяви від 27 березня 2008 року; кредитної заяви від 27 березня 2008 року (крім рукописних записів, виконаних друкованим почерком та розташованих в графах « 2.1. Паспортні дані», «Відомості про освіту та зайнятість позичальника» даного документу) - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

За висновком № 1077-14 судової почеркознавчої експертизи від 24 липня 2014 року підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Підпис отримувача» видаткового касового ордеру № 2203 від 28 березня 2008 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Дійшовши висновку про безпідставність заявлених позивачкою вимог про визнання спірного договору недійсним, оскільки низка вищенаведених укладених позивачкою договорів фактично спростовують її твердження про відсутність будь-яких юридичних правовідносин між сторонами, що випливають з кредитного договору, позивачкою не було надано суду безспірних доказів не укладення нею цього договору, порушення однією із сторін істотних умов договору є підставою для його розірвання згідно ст. 651 ЦК України, а не визнання недійсним договору, який не був спрямований на порушення конституційних прав і свобод позивачки, а укладений з метою оплати придбаного нею за договором купівлі продажу транспортного засобу, тобто позивачкою невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні її позову, керуючись названими нормами закону.

З урахуванням наведеного доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про залишення судом без уваги доказів в підтвердження підстав для визнання спірного договору недійсним зазначених висновків суду не спростовують і не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, а фактично зводяться до повторного обґрунтування своїх позовних вимог та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Крім того, рішенням Великоолександріївського районного суду Херсонської області від 15.05.2013 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №5126 від 28 березня 2008 року, встановлено виконання відповідачем умов цього договору про надання позивачці кредиту в розмірі 68000 грн., а згідно ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: