Справа № 357/138/15-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О.Я.
Провадження № 22-ц/780/3107/15 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 58 04.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

04 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А., Мережко М.В.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Трушківської сільської ради, третя особа - управління Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області, про визнання рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

В 2011 році ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що рішенням Трушківської сільської ради від 12 червня 1992 року йому була наділена земельна ділянка вільного присадибного фонду в АДРЕСА_1, площею 0,12 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель. Актом комісії Трушківської сільської ради від 12 червня 1992 року вищевказану земельну ділянку було винесено в натуру.

Рішенням Трушківської сільської ради від 13 липня 1993 року №7 позивачу було надано дозвіл на індивідуальне житлове будівництво на виділеній йому земельній ділянці. В подальшому ОСОБА_4 виготовив план забудови садиби, який був затверджений відділом архітектури та будівництва Білоцерківської райдержадміністрації та зареєстрований в книзі реєстрації сільської ради, однак будівництво так і не розпочав.

Рішенням 34-ої сесії 5-го скликання Трушківської сільської ради від 11 жовтня 2010 року за №34-403 ОСОБА_4 надано згоду на розробку технічної документації про передачу у власність земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною орієнтовною площею 0,12 га.

31 серпня 2010 року комісією Трушківської сільської ради за участю позивача та суміжних землекористувачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено в натурі зовнішні межі виділеної ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,12 га та зроблено абрис цієї земельної ділянки. Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі був підписаний усіма вищевказаними особами та завірений сільським головою ОСОБА_8

Однак під час виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки з»ясувалося, що частина переданої позивачу земельної ділянки розміром близько 0,06 га вже приватизована ОСОБА_7, правонаступником якої на підставі договору дарування земельної ділянки є відповідач ОСОБА_5 При цьому, акт погодження меж, необхідний для виготовлення державного акту на ім»я ОСОБА_7, ОСОБА_4 підписаний не був і межі земельної ділянки з ним не погоджувалися.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати недійсними рішення 25-ої сесії 4-го скликання Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 23 березня 2006 року за № 25-122 в частині затвердження матеріалів інвентаризації і передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_7 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на ім»я ОСОБА_7 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_3 площею 0,3236 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення 25 сесії 4 скликання Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 23.03.2006 року за № 25-122 про затвердження матеріалів інвентаризації і передачу земельних ділянок у власність, п.5., в частині передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, розміром 0,3236 га для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_7 на земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_3, розміром 0,3236 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства під кадастровим номером НОМЕР_2, власником якої на даний час є ОСОБА_5.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Трушківської сільської ради від 12 червня 1992 року ОСОБА_4 була наділена земельна ділянка вільного присадибного фонду в АДРЕСА_1, площею 0,12 га для будівництва житлового будинку та господарських будівель. Актом комісії Трушківської сільської ради від 12 червня 1992 року вищевказану земельну ділянку було винесено в натуру.

Рішенням Трушківської сільської ради від 13 липня 1993 року №7 ОСОБА_4 було надано дозвіл на індивідуальне житлове будівництво на виділеній йому земельній ділянці. В подальшому ОСОБА_4 виготовив план забудови садиби, який був затверджений відділом архітектури та будівництва Білоцерківської райдержадміністрації та зареєстрований в книзі реєстрації сільської ради, однак будівництво так і не розпочав.

Рішенням 34-ої сесії 5-го скликання Трушківської сільської ради від 11 жовтня 2010 року за №34-403 ОСОБА_4 надано згоду на розробку технічної документації про передачу у власність земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною орієнтовною площею 0,12 га.

31 серпня 2010 року комісією Трушківської сільської ради за участю позивача та суміжних землекористувачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 встановлено в натурі зовнішні межі виділеної ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,12 га та зроблено абрис цієї земельної ділянки. Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі був підписаний усіма вищевказаними особами та завірений сільським головою ОСОБА_8

Також встановлено, що рішенням Трушківської сільської ради за № 08-82 від 06.08.2003 року передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_7 дві земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування будинку і споруд та 0,26 га для ведення особистого селянського господарства (т.1, а.с.25).

23.03.2006 року затверджено матеріали інвентаризації і передано у власність ОСОБА_7 три земельні ділянки в с. Трушки: площею 0,3743 га для ведення особистого селянського господарства; площею 0,1576 га для будівництва і обслуговування будинку; площею 0,3236 га для ведення особистого селянського господарства (т.1, а.с.26-27).

Крім того встановлено, що при складанні Акту встановлення та погодження меж земельної ділянки площею 0,3236 га в натурі, не зазначено позивача ОСОБА_4 суміжним землекористувачем (т.1, а.с.29).

ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,3236 га, на підставі рішення 25 сесії 4 скликання Трушківської сільської ради від 23.03.2006 року за № 25-122, а 01.06.2011 року подарувала вказану земельну ділянку площею 0,3236 га з кадастровим номером НОМЕР_3 в с. Трушки ОСОБА_5, відповідачу у справі, що підтверджується договором дарування земельної ділянки. (т.2, а.с.41).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.17 Земельного Кодексу України передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

За ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Таким чином, згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації громадянин має право приватизувати ту земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні.

Дослідженими судом доказами підтверджено той факт, що ОСОБА_7 приватизувала земельну ділянку, якою не користувалася і яка знаходиться в користуванні позивача ОСОБА_4, при цьому сама ОСОБА_7 погодила акт меж земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_4 землекористувачу ОСОБА_4 та не мала жодних заперечень з приводу використання ним цієї земельної ділянки.

Наданими позивачем суду доказами підтверджується факт знаходження земельної ділянки у нього в користуванні з 1992 року та факт того, що оформлення ОСОБА_7 права власності на земельну ділянку у 2006 році порушило права ОСОБА_4, частина земельної ділянки якого ввійшла до складу земельної ділянки ОСОБА_7

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України.

Підставою припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст.141 ЗК України є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 добровільної відмови від права користування земельною ділянкою не надавав, доказів того, що земельна ділянка площею 0,12 га по АДРЕСА_2 в нього вилучалася, суду також надано не було.

Відповідно до висновку ПП «Обрій» від 09.11.2011 року частина земельної ділянки, переданої ОСОБА_4 в користування, вже приватизована суміжним землекористувачем ОСОБА_7, та зазначено кадастровий номер цієї земельної ділянки (т.1 а.с.22).

Доказів, які б спростували вищенаведені встановлені судом першої інстанції обставини, відповідачем під час розгляду справи надано не було, що є її обов»язком в силу вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи те, що рішенням 25 сесії 4 скликання Трушківської сільської ради від 23.03.2006 року за № 25-122 про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,3236 га порушено законні права позивача ОСОБА_4, як суміжного землекористувача, який на законних підставах користується наданою йому у 1992 році земельною ділянкою площею 0,12 га, висновок суду першої інстанції про визнання недійсними цього рішення та виданого на його підставі на ім»я ОСОБА_7 державного акту є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :