Справа № 657/192/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 Каланчацький районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Скригун В. В.

при секретарі Ройченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Каланчак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 4900 грн., три проценти річних від простроченої суми 147 грн., заподіяну моральну шкоду в сумі 1000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 200 грн., а всього 6247 грн. Крім того, стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати у справі згідно квитанцій.

Мотивуючи свої вимоги позивачка вказує, що 18 січня 2014 року вони з відповідачкою ОСОБА_2 уклали договір позики коштів. В цей же день вона передала відповідачці 4000 грн., яку ОСОБА_2 зобов'язалася повернути 18 липня 2014 року. Для підтвердження отримання від неї грошей в сумі 4000 грн. вона написала розписку у присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 У зазначений термін відповідачка борг не повернула. ОСОБА_2 стала уникати зустрічі з нею. На її прохання повернути гроші не реагує. Протиправними діями відповідачка заподіяла моральну шкоду, яка виразилася в її переживаннях.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала та пояснила, що дійсно брала в борг кошти у позивачки. Віддати їх не мала змоги, тому допомагала робити ремонт у квартирі ОСОБА_1, за що остання обіцяла вирахувати з неї вказаний борг, однак зароблені нею кошти з суми боргу не вирахувала, а звернулася до суду з даним позовом.

Судом встановлені слідуючі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно договору позики ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 4000 грн., остання зобов'язалася повернути вказану суму. Згідно вказаної розписки ОСОБА_2 зобов'язувалася повернути борг до 18.07.2014 року. Договір оформлений в простій письмовій формі. Зазначена розписка була виконана власноручно із зазначеними умовами цієї позики.

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник, відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В зв'язку з відсутністю належних та допустимих доказів виконання боржником зобов'язань за договором позики, суд приходить до висновку про те, що між сторонами укладено договір позики, зобов'язання за яким боржником не виконано, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню, як обґрунтовані. З відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції - 4900 грн. З поданим розрахунком з урахуванням індексу інфляції суд погоджується.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України також підлягають задоволенню позовні вимог про стягнення на користь позикодавця трьох відсотків річних з простроченої суми зобов'язання, що становить 147 грн. З розрахунком трьох відсотків річних з простроченої суми зобов'язання, суд погоджується.

Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника на користь ОСОБА_1 з урахуванням суми боргу за договором позикиз урахуванням індексу інфляції, та трьох відсотків річних з простроченої суми заборгованості становить 5047 грн.

Позивач також звернулася з вимогою стягнути з відповідача в рахунок завданої моральної шкоди 1000 грн.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України „Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено.

Договором позики, укладеним між сторонами 18.01.2014 року, відшкодування моральної шкоди також не передбачено.

Таким чином, наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди позивач не довела, чим не виконала вимоги ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача в рахунок судового збору 243,60 грн. на користь позивача.

Згідно наданої квитанції на правову допомогу позивачем витрачено 200 грн., які також підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, ст.ст. 23, 88, 1046 - 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 209, 212, 214-215, 218, 224 - 226 ЦПК України,-

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 4900 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 147 грн., витрати понесені на надання юридичної допомоги в розмірі 200 грн., а всього 5247 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за сплату судового збору в сумі 243,60 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Скригун В. В.

Повна версія тексту рішення виготовлена 15.05.2015 року.