РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Київський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Божко В.В.,

за участю секретаря Дяденчук М.О.,

прокурора Мовчан О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього підопічного ОСОБА_3, 3-і особи: Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Київський РВ ГУДМС України в Харківській області про усунення перешкод в користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, 3-тя особа ОСОБА_1, про вселення у житловий будинок, посилаючись на те, що вона є онукою ОСОБА_1, і разом із неповнолітнім сином ОСОБА_3, 2007 року народження, зареєстрована та проживала у належному на праві власності ОСОБА_1 будинку. В травні після виписки із лікарні, вона з сином не змогла потрапити до будинку, оскільки в ньому знаходилася відповідачка ОСОБА_5, яка уклала із бабусею договір найму. Вона звернулася до правоохоронних органів, які порекомендували звернутися за захистом до суду.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, посилаючись на те, що право користування її та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 порушені неправомірними діями ОСОБА_5, яка перешкоджає їх проживанню у будинку.

Відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина про усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посилаючись на те, що вона є власником спірного будинку, її онука ОСОБА_4 ніколи не оселялася у належному їй будинку, вона постійно проживала у своїй матері, ніколи не приймала участі в утриманні будинку, не сплачувала комунальних платежів.

3-тя особа - Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, до судового засідання не з'явилася, просила слухати справу без участі їх представника, та прийняти рішення на розсуд суду, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини..

3-тя особа - Київський РВ ГУДМС України в Харківській області до судового засідання не з'явилася, просила слухати справу без участі їх представника.

Під час слухання справи ІНФОРМАЦІЯ_5 року позивачка ОСОБА_4 померла, що підтверджено наданим Управлінням служб у справах дітей свідоцтвом про її смерть. Представником ОСОБА_1 було заявлено клопотання про закриття провадження по справі, яке було задоволено судом частково.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, 3-тьої особи ОСОБА_1 про вселення у житловий будинок було закрито. Цією ж ухвалою було закрито провадження за позовом ОСОБА_1 в частині усунення перешкод до ОСОБА_4 Слухання справи за позовом ОСОБА_1 до неповнолітнього ОСОБА_3 про усунення перешкод було продовжено.

До участі у справі була залучена ОСОБА_2, мати померлої ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 та представника відповідача , перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в м. Харкові по вул. Дружній 2/8 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого 22 серпня 1960 року 8 ХДНК, р№ 2-27-43. (а.с.40-49).

Відповідно до довідки КП «Благоустрій» у житловому будинку зареєстрована позивачка ОСОБА_1, її онука ОСОБА_4 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_3 (а.с.7).

За змістом ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомочне, якщо інше не витікає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно до ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України з урахуванням положень ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Припинення сімейних стосунків з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків із власником.

В довідці КП «Благоустрій» зазначено, що ОСОБА_4 та її неповнолітній син ОСОБА_3 зареєстровані у житловому будинку, який належить на праві власності позиваці ОСОБА_1

Сама позивачка ОСОБА_1 в своїй позовній заяві та її представник в судовому засіданні пояснювали, що згоду на реєстрацію ОСОБА_4 та її дитини власниця не давала, коли відбулася реєстрація їй не відомо, вона носить формальний характер, і до будинку онука не вселялася, своїх речей не завозила. Її постійним місцем проживання є місце проживання її матері - ОСОБА_2, що мешкає та зареєстрована АДРЕСА_1.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 - знайома доньки позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_8 - сусід ОСОБА_1, які пояснили що довгий час знають ОСОБА_1, яка після смерті сина проживала сама, в її будинку онука ОСОБА_9 з неповнолітнім сином ніколи не проживали.

Пояснення свідків ОСОБА_2 - матері ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, суд не приймає до уваги, оскільки вони є родичами ОСОБА_4 і зацікавлені в результаті розгляду справи.

В судовому засіданні було оглянута домова книга, з якої вбачається, що в ній дійсно міститься запис про ОСОБА_4, як особу, що мешкає у будинку, але в наступній графі «дата прибуття» зазначено «13.02.2002», яка виправлена на «06.02.1985», тобто рік народження ОСОБА_4, відмітка про реєстрацію її сина ОСОБА_3 не містить ніяких відміток реєстраційного органу, і не відомо, ким та коли вона була зроблена.

Згідно до довідки Харківської спеціалізованої школи № 134 вбачається, що ОСОБА_4 навчалася у вищезазначеному навчальному закладі з вересня 1992 року по червень 2002 року, та в її особистій справі було зазначено місце мешкання АДРЕСА_1.

Зі змісту висновку СК ОСОБА_1, МСД Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 22 травня 2014 року вбачається, що ОСОБА_4 в травні 2014 року зверталася до правоохоронних органів, і в ході виїзду було встановлено, що між ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_5 відбулася сварка та словесний конфлікт. (а.с.69). Факт проживання ОСОБА_4 та її сина у будинку 2/8 по вул. Дружній м. Харкова не був встановлений.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 померла (а.с.135). До участі по справі було залучено ОСОБА_2, мати померлої, як представника неповнолітнього ОСОБА_3

Також у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2, мати померлої позивачки ОСОБА_4, що мешкає за адресою АДРЕСА_1, звернулася до органів опіки та піклування із заявою про надання їй права на опіку онука після смерті дочки. Згідно до акту обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 житло відповідає необхідним умовам. Дитина мешкає із бабусею.

Рішенням Харківської міської ради за № 87 від 18 лютого 2015 року п. 2. ОСОБА_2 була призначена опікуном малолітнього ОСОБА_3 (а.с.164).

Відповідно до довідок КП Охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» від 3 жовтня 2014 року (а.с.70) та від 5 листопада 2014 р. (а.с.71) АДРЕСА_2 територіально обслуговується цим медичним закладом, але відомостей, що дитина обслуговувалася лікарями за вищезазначеною адресою довідки не містять. За територіальною ознакою АДРЕСА_1 також обслуговується цією дитячою поліклінікою.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, суд вважає, що житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 не було постійним місцем проживання ОСОБА_4 Право її дитини на проживання є похідним від права її матері. Ні ОСОБА_4, ні її дитина не були членами сім'ї власника. Залишаючись зареєстрованим в зазначеному житловому будинку та не будучи членом сім'ї його власника, ОСОБА_3 перешкоджає позивачу в розпорядженні своїм майном.

ОСОБА_3 рішенням Харківської міської ради переданий в родину опікуна, його бабусі ОСОБА_2, забезпечений житлом..

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст.29, 317, 319, 391 Цивільного кодексу України, суд ,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Поновити порушене право власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_2.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в праві власності житлового будинку № АДРЕСА_2 шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 в приміщенні - житловому будинку № АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий -