Справа № 750/2656/15-ц Провадження № 22-ц/795/1139/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Литвиненко І. В. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Горобець Т.В.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:представника позивача Бойка Ю.М., представника відповідача ОСОБА_6, представника третьої особи Матяш Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» до ОСОБА_8, третя особа на боці відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс», про визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та необґрунтованість рішення. Зокрема, на думку позивача, судом порушені вимоги статей 1, 213 ЦПК України. Позивач наполягає на тому, що особа, яка підписала оспорювану додаткову угоду, вчинила такі дії з перевищенням наданих їй повноважень, правочин (додаткова угод) не спрямований на реальне настання правових наслідків. На думку позивача, висновок суд про недоведеність умислу представника банку на вчинення дій всупереч інтересам довірителя зроблені без врахування пояснень його представника у судовому засіданні про настання несприятливих наслідків для довірителя в момент постановлення ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 02 лютого 2015 року у справі № 750/7373/14.

У судовому засідання представники відповідача і третьої особи скаргу не визнали.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що представник банку, підписуючи додаткову угоду, діяла в межах наданих їй повноважень, позивачем не доведена наявність зловмисної домовленості між сторонами додаткової угоди і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам і вимогам закону.

Судом встановлено, що 25 квітня 2014 року між ПАТ « Комерційний банк «ПВІДЕНКОМБАНК» і ОСОБА_8 укладено додаткову угоду № 1 (а.с. 8, 101) до кредитного договору № 10К-60Ф від 22 жовтня 2013 року, якою встановлені обов'язки кредитора щодо звернення стягнення на засоби забезпечення зобов'язань боржника. Виконання зобов'язань ОСОБА_8 за кредитним договором забезпечене Договором застави майнових прав на депозитний влад № 103-60Ф від 2 жовтня 2013 року між ПАТ « Комерційний банк «ПВІДЕНКОМБАНК» і Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Грандвіс» (а.с. 29-31). За змістом довіреності № 207 на ім'я начальника Чернігівського відділення ПАТ « Комерційний банк «ПВІДЕНКОМБАНК» Коваль І.І. (а.с. 32), остання мала право підписання додаткових угод до кредитних договорів без будь-яких застережень. Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що за змістом цієї довіреності згода кредитного комітету банку вимагалась лише на підписання самих кредитних договорів. Такий висновок суду узгоджується також із змістом пунктів 6.4-6.6 Положення про кредитний комітет та Кредитні комісії ПАТ « Комерційний банк «ПВІДЕНКОМБАНК» (а.с. 33- 44), якими визначені повноваження кредитного комітету.

Твердження позивача про відсутність даних про додаткову угоду в операційній системі банку та у системі бухгалтерського обліку нічим, крім пояснень представника не підтверджуються. Крім того, сама по собі відсутність даних про правочин в обліку, навіть у випадку доведеності цього факту, не є підставою для визнання правочину недійсним. До того ж, з матеріалів справи вбачається, що позивач 26 травня 2014 року здійснив часткове списання коштів з рахунку третьої особи (заставодавця) на погашення заборгованості відповідача.

Суд першої інстанції, відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України, послався в обґрунтування своїх висновків на обставини, встановлені судовими рішеннями у справі за позовом ОСОБА_8 до ПАТ « Комерційний банк «ПВІДЕНКОМБАНК» про зобов'язання вчинити дії (а.с. 98-99, 102-104), які набрали законної сили. Посилання в апеляційній скарзі на те, що таке списання здійснене в день ухвалення рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у позивача не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги. Списання коштів не є правочином, як вважає позивач в апеляційній скарзі ( а.с. 126-127). Крім того, не можна зробити безспірний висновок про те, що списання коштів відбулося вже після призначення уповноваженої особи Фонду лише з тих підстав, що ці дії відбулися в один день.

Висновок суду першої інстанції щодо недоведеності умислу представника банку на вчинення дій всупереч інтересам довірителя та наявності зловмисної домовленості між сторонами правочину при підписанні додаткової угоди доводами апеляційної скарги не спростовується.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: