АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - Київське відділення № 5 товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою Мусійчук Олени Віталіївни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року, -

у с т а н о в и в :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом (уточненим під час розгляду справи) до ТОВ «Споживчий центр» - Київське відділення № 5 ТОВ «Споживчий центр» про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року позов задоволено частково: зобов'язано ТОВ «Споживчий центр» - Київське відділення № 5 ТОВ «Споживчий центр» демонтувати вивіску «ШвидкоГроші» з балкону квартири № АДРЕСА_1, співвласником якої є ОСОБА_2; стягнуто з відповідача на користь позивача 141,44 грн. збитків, 2000,00 грн. в порядку відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судові витрати в сумі 492,07 грн., а всього - 2633,51 грн. В решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Мусійчук О.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що відповідач був змушений припинити свою діяльність у відділенні та зняти вивіску. В обґрунтування скарги зазначає, що зовнішня частина балкону не є не частиною квартири, а елементом фасаду будинку, який не належить ОСОБА_2 Також зазначає, що суд першої інстанції не встановив факту пошкодження майна позивача або наявності перешкод у користуванні балконом, та протиправно стягнув з відповідача моральну шкоду.

_____________________________________________________

Справа № 753/13083/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/15303/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Споживчий центр» - Мусійчук О.В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги просила відмовити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2015 рокузалишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 серпня 2007 року є власником ѕ частини квартири АДРЕСА_1; азначена квартира є трикімнатною, житловою площею 57,50 кв. м., загальною площею 100,70 кв. м. (а. с. 10-13); зазначена квартира знаходиться на другому поверсі 18-поверхового будинку, квартира обладнана лоджією площею 1,9 кв. м. (а. с. 16-18); співвласником іншої ј частини квартири є ОСОБА_6 (а. с. 10).

На час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що під квартирою позивача - на першому поверсі знаходиться нежитлове приміщення, що перебуває у користуванні ТОВ «Споживчий центр» - Київське відділення № 5 ТОВ «Споживчий центр» під назвою «ШвидкоГроші». На зовнішній стороні балкону квартири № 115 (тобто на рівні другого поверху) розміщена вивіска, що належить відповідачу (вивіска) під назвою «ШвидкоГроші», яку розміщено та встановлено 1 березня 2014 року відповідачем без згоди та дозволу позивача ОСОБА_7 (а. с. 14, 74-77).

Позивач протягом березня-травня 2014 року двічі надсилала претензії на адресу відповідача з вимогою демонтування зазначеної вивіски, однак належної відповіді по суті питання від відповідача вона не отримала (а. с. 19-24).

Задовольняючи позов в частині демонтування вивіски з балкону квартири, суд виходив з того, що вказана вимога є правомірною, оскільки ОСОБА_2 є співвласником квартири № АДРЕСА_1 та відповідачем не надано належних доказів на підтвердження усунення порушеного права позивача.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Згідно положення ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача відсутні належні докази щодо отримання ним від Головного управління з питань реклами Київської міської державної адміністрації відповідного дозволу на розміщення вивіски «ШвидкоГроші» - на зовнішній стороні балкону, на рівні другого поверху - квартири АДРЕСА_2, співвласником якої є позивач, без згоди останньої.

Крім того, судом вірно визначено, що позивачу ОСОБА_2 підлягають відшкодуванню витрати, які вона зробила для відновлення порушеного права, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 збитки у розмірі 141,44 грн. (а. с. 113-118).

Стаття 23 ЦК України гарантує право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що внаслідок розміщення вивіски «ШвидкоГроші» на зовнішній стороні балкону, ОСОБА_2 зазнала душевних страждань у зв'язку з пошкодженням її майна, неможливістю нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації.

З огляду на викладене, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також з урахуванням рівня доведеності перед судом обставин заподіяння моральної шкоди позивачу, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи зазначений розмір достатнім для компенсації моральних страждань останньої.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює.

З огляду на викладене, колегія суддів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду змінити в частині розміру судового збору.

На підставі ст. 88 ЦПК України змінити розмір судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з 492,07 грн. до 487,20 грн., оскільки суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (квитанція на суму 4,87 грн. є банківською комісією з платника).

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Мусійчук Олени Віталіївни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшити стягнутий з товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - Київське відділення № 5 товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі з 492,07 грн. до 487,20 грн.

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова