АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/77/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 29 Бесараб Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф. , Охріменко Н. І.
при секретаріВосколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 13 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив стягнути з відповідачів на свою користь 40000,00 грн. безпідставно отриманих коштів, мотивуючи про те, що у 2010 році позивач домовився з відповідачем про придбання у нього будинку по АДРЕСА_1 за 40000,00 грн., який належав покійній матері відповідача. 15.10.2010 позивач сплатив відповідачу 20000,00 грн., що витверджується відповідною розпискою. Протягом 2011 року позивач сплатив відповідачу гроші в сумі 20000,00 грн., але відповідач нотаріально право власності на спадок не оформив, про що позивачу стало відомо після звернення до Новопсковського РВ ГУ МВС України в Луганській області із заявою про шахрайські дії відповідача. З постанови про закриття кримінального провадження слідує, що відповідач не є власником будинку АДРЕСА_1, тобто отримані від позивача гроші в сумі 40000,00 грн. в якості завдатку відповідач зберіг у себе без достатньої правової підстави.

Заочним рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 13.03.2014 позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 20000,00 грн. безпідставно отриманих коштів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вказує на те, що ніяких коштів від позивача він не отримував; розписка від 15.12.2010 написана не ним, що слід доводити з допомогою відповідної експертизи; обставини, викладені у постанові про закриття кримінального провадження від 28.08.2013, не відповідають дійсності та ґрунтуються лише на словах позивача; відповідач має свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1; позивач доводить про отримання коштів, які мають ознаки авансу, отже застосування положень ст.1212 ЦК України про повернення безпідставно набутого майна є помилковим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що кошти в сумі 20 000 грн., отримані ОСОБА_6 від ОСОБА_7 в якості авансу згідно до боргової розписки, є такими, що набуті останнім без достатньої правової підстави, а тому підлягають до стягнення з відповідача як безпідставно набуті, відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України.

Однак із вказаними вище висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може виходячи з наступного.

Вирішуючи спір щодо стягнення з відповідача грошових коштів як безпідставно набутих ним, судом першої інстанції не враховано, що у розумінні цивільно процесуального- права підставу позову складають власне не норми матеріального права, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін (правова підстава позову), а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто юридичних фактів матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини (їх виникнення, зміну, припинення), та докази на підтвердження підтвердження вказаних обставин.

При цьому цивільно-процесуальний закон не вимагає від позивача визначення норми матеріального права, яка підлягає застосуванню ( ст.119 ЦПК України).

Відповідно до цієї процесуальної норми позивач зобов'язаний зазначити у позовній заяві фактичні обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги та докази на підтвердження цих вимог.

Аналогічні підтвердження містяться й у роз'ясненнях викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду».

На виконання вимог ст. 119 ЦПК України ОСОБА_7 у своїй позовній заяві зазначав фактичні обставини, які складають підставу позову.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті, після оцінки фактичних обставин справи, невірно визначив правову природу цих відносин та правову суть спору, відповідно невірно застосував норму матеріального права до спірних правовідносин.

Таким чином, висновок суду про те, що відповідач заволодів грошовими коштами позивача ОСОБА_7, є такими, що набуті останнім без достатньої правової підстави, а тому підлягають до стягнення з відповідача як безпідставно набуті є таким, є незаконним та належним чином не обґрунтованим.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів приходить до висновку про те , що рішення суду підлягає скасуванню з винесенням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог з інших мотивів.

Вирішуючи по суті даний спір слід виходити з наступного.

Зі змісту розписки від 15.12.2010 року вбачається, що ОСОБА_6 отримав від позивача 20 000 грн. в якості завдатку ( а.с.5).

Відповідно до вимог ст. 570 ЦК України вбачається, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З матеріалів даної справи та доказів по справі вбачається той факт, що вказані кошти були передані ОСОБА_7 відповідачу в якості авансу у рахунок майбутніх платежів по договору купівлі - продажу будинку, який сторони, за усною домовленістю між собою, мали намір в подальшому укласти.

Таким чином, видані у завдаток вищевказані кошти є авансом, оскільки договір купівлі - продажу нерухомого майна, на забезпечення виконання якого було видано вказану суму, не було укладено.

Отже, сторона яка одержала спірні кошти у якості авансу, зобов'язана його повернути незалежно від причин, через які основний договір, в рахунок виконання кого стороною було отримано аванс, не відбувся.

Твердження відповідача ОСОБА_6 про те, що він не складав текст розписки від 15.12.2010 року про отримання коштів від ОСОБА_7 та не підписував її спростовуються наступним.

Колегією суддів було задоволено клопотання відповідача ОСОБА_6 про призначення по праві судової почеркознавчої експертизи щодо вказаної розписки, справжність складення та підписання якої відповідачем оспорювалось. При цьому йому було роз'яснено наслідки його ухилення від участі в експертизі, відповідно до вимог ст. 146 ЦПК України.

Незважаючи на це, відповідач ОСОБА_6 ухилився від участі у проведенні експертизи та не виконав покладений на нього судом обов'язок по оплаті за проведення експертного дослідження.

Відповідно до вимог ч.2 ст.86 ЦПК України, ухвала про призначення експертизи була скасована в зв'язку з несплатою відповідачем судової експертизи , провадження по справі було відновлено.

Згідно до вимог ст. 146 ЦПК України вбачається, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи викладене, колегією суддів в ході розгляду даного спору по суті, встановлено той факт, що розписка від 15.12.2010 року про отримання ОСОБА_6 коштів в сумі 20 000 грн. від ОСОБА_7, складена та підписана особисто відповідачем ОСОБА_6

Таким чином з відповідача ОСОБА_6 має бути стягнуто 20 000 грн. на користь ОСОБА_7 в якості повернення отриманого ним авансового платежу.

Оскільки позивачем ОСОБА_7 не було надано суду жодного належного та допустимого доказу по справі в рахунок підтвердження факту передачі ним ОСОБА_6 протягом 2011 року в якості авансу ще 20 000 грн., колегія суддів приходить до висновку про те, що в цій частині позову має бути відмовлено за безпідставністю вимог.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті понесені та належним чином підтверджені ним судові витрати, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що у даному випадку становить 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задоволити частково .

Заочне рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 13 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів, - скасувати.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 20 000 грн., в рахунок повернення отриманого авансового платежу.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 243,60 грн. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по справі.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :