Справа № 211/2427/15-ц
Провадження № 2/211/1367/15
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Жуковій А.С.

за участі : позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

у відсутність представника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказавши, що на підставі договору дарування квартири він є власником квартири АДРЕСА_1.

На сьогоднішній день у вказаній квартирі зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 та їх донька ОСОБА_3, які з січня 2011 року фактично не проживають в квартирі та не з'являються, їх речі в квартирі відсутні.

За комунальні послуги відповідачі зовсім не сплачують, що змушує його нести додаткові витрати по утриманню житла, тому позивач вважає, що реєстраціє відповідачів чинить йому перешкоди у користуванні власністю та порушує його права як власника житла, і просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію відповідачів за вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні на задоволені позову наполягає, пояснив, що перешкод у проживанні відповідачів у квартирі не чинив, ключі на вхідних дверях не міняв, речей відповідачів у квартирі не має.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні з позовом не погодилася оскільки їй ніде буде зареєструватися , зазначивши, що не мешкають з дочкою у квартирі АДРЕСА_1 з серпня 2010 року , їх речей у квартирі не має. Перешкод у проживанні позивач їм не чинив, вселятися у квартиру вона не намагалася . Зазначила, що вона та дочка ОСОБА_3 є власниками кожна по 1/5 частині квартири за адресою : АДРЕСА_4.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні з позовом не погодилася, підтримала позицію відповідача ОСОБА_2 Додала також, що перепон у проживанні у квартирі позивач їй не чинив, у неї досі є ключі від квартири.

Представник третьої особи - Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, надали заяву у якій, просять розглянути справу у відсутність їхнього представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 29 травня 1998 року ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 (л.с. 5 - копія договору).

Право власності зареєстровано за ОСОБА_1 в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації (л.с. 5 зворот).

У вказаному житловому помешканні зареєстровані позивач ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (л.с. 8 -довідка).

Згідно акту сусідів від 27 квітня 2015 року, завіреного майстром дільниці Комунального підприємства «Послуга», відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 з січня 2011 року по теперішній час (л.с. 9 - акт).

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Наявність реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вказаній квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не мешкають у квартирі АДРЕСА_1 з 2011 році, свої речі забрали, позивач перепон у проживанні у квартирі їм не чинив.

Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Разом з тим суд вважає, що позовні вимоги про скасування реєстрації відповідачів за зазначеною адресою є зайвими, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстрації.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, керуючись ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні «, ст.ст. 3,11,15, 57-61, 208-210, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко