Провадження №2/761/9549/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного Підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України про стягнення суми невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Інфрмаційний центр» Міністерства Юстиції України (далі - відповідач) про стягнення суми невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.05.2002 року відповідно до наказу № 84-К позивач був прийнятий на роботу до Кримської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на посаду т.в.о. головного бухгалтера. Відповідно до штатного розпису, розмір заробітної плати позивача на останній посаді становив 3600,00 грн. З березня 2014 року відповідачем було припинено фінансування Кримської філії, в тому числі припинено виплату заробітної плати працівникам. 25.04.2014 року у зв'язку із порушенням відповідачем законодавства про працю (неодноразова невиплата заробітної плати) позивачем була подана заява про звільнення за власним бажанням згідно з п. 3 ст. 38 КЗпП України. 25.04.2014 року позивач був звільнений на підставі наказу № 77-К. Разом з тим розрахунок з позивачем не проведений, грошові кошти у день звільнення позивачеві виплачені не були.

Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка складається з: заробітної плати - 3109 грн. 09 коп. за квітень 2014 року; винагороди за вислугу років - 310 грн. 91 коп.; компенсаціі за невикористані відпустки у розмірі - 13 079 грн., 40 коп.; вихідної допомоги у розмірі - 15 659 грн. 76 коп.; заборгованості із заробітної плати на 01.04.2014 року - 3244 грн. 82 коп., усього в розмірі 35 403,98 грн., також просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2014 р. по день ухвалення рішення судом у справі, розрахований за формулою наведеною в позовній заяві (сума на день подання позовної заяви - 59 220 грн. 00 коп.).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав.

В ході судового розгляду на адресу суду від відповідача надійшло заперечення, в якому просив відмовити позивачу в задоволенню позовних вимог посилаючись на те, що територія Автономної Республіки Крим фактично була окупованою Російською Федерацією з березня 2014 року та фактично було припинено переказ грошових коштів на її територію банківською установою, в яких було відкрито рахунок Кримської філії Держінформ»юсту - АТ «Райффайзен Банк Аваль». Відтак, відсутність можливості перерахування грошових коштів для утримання Кримської філії відбулося з незалежних від Підприємства причин. При цьому, працівникам Кримської філії повідомлялося про це листом від 21.03.2014 №01-11/1191. Відповідно до наказу Держінформ»юсту «Про закриття відокремленого підрозділу державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України - Кримської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 22.04.2014 №164 усіх працівників Кримської філії з 25.04.2014 було переведено до Херсонської філії Держінформ»юсту. Відповідач зазначає, що розрахунок із позивачем не було проведено не з вини Держінформ»юсту, а навпаки в зв'язку із діями позивача. Підприємство вжило всіх заходів для здійснення розрахунку: було створено умови для переведення працівників на філії Підприємства на підконтрольній Україні території, створено відповідні вакансії. Однак, передбачені наказом заходи не було виконано, жоден із представників Кримської філії фактично не приступив до роботи в порядку переведення. Своїми діями, позивач унеможливив здійснення розрахунків із ним. В зв'язку з зазначеним, вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при и звільненні за період з 25.04.2015 по день ухвалення рішення судом у справі - є безпідставним.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на свої письмові заперечення проти позову.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач дійсно працював у відповідача на посаді головного бухгалтера Кримської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с. 15), з посадовим окладом згідно штатного розпису та складав у розмірі 3 600,00 грн. (а.с. 20).

Згідно Наказу № 77-к від 25 квітня 2014 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 був звільнений з посади за власним бажанням ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 17).

Відповідно до даних наказу про звільнення позивача, розрахункового листка за квітень 2014 року, відомостей обліку заробітної плати за квітень 2014 року, належними до виплати позивачеві при звільненні були наступні суми: заробітна плата - 3109 грн. 09 коп. за квітень 2014 року; винагорода за вислугу років - 310 грн. 91 коп.; компенсація за невикористані відпустки у розмірі - 13 079 грн., 40 коп.; вихідна допомога у розмірі - 15 659 грн. 76 коп.; заборгованість із заробітної плати на 01.04.2014 року - 3244 грн. 82 коп. (а.с. 19), а всього 35 403,98грн., із податками та зборами.

Проте, зазначені грошові кошти позивачеві виплачені не були.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ч. 1 ст. 116 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру оплати праці, до якої відноситься основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Вимоги ст. 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Однак, всупереч наведеним законодавчим нормам, при звільненні позивача з Кримської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України не було здійснено розрахунок з ОСОБА_1 по заробітній платі за квітень 2014 року в повному обсязі, що підтверджується відповідною довідкою відповідача (а.с. 18).

Положеннями ст.115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Оскільки суду не було надано доказів того, що відповідач станом на день звернення до суду і винесення рішення в повному розмірі розрахувався по заборгованості з заробітної плати з позивачем та у відсутність даних про фактичне невиконання своїх службових обов»язків та інших поважних причин не виплати заробітної плати, а тому суд вважає позовні вимоги про стягнення заробітної плати підлягають задоволенню та на користь позивача з Державного Підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України підлягають стягненню за період за березень-квітень 2014р. кошти заробітної плати в розмірі боргу - 35 403,98 грн.

При вирішення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом враховано наступне.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З урахуванням того, що відповідачем на день звільнення позивача не було виключено заробітну плату, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки у виплаті вказаної суми заробітної плати.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про відсутність вини відповідача, оскільки ним могли бути перераховано кошти заробітної плати вчасно на картку позивача і жодних підстав неможливості виконати такий обов'язок не було.

Згідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, у випадку розрахунку середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку, за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи робочі дні у лютому, березні 2014 року (40), заробітну плату позивача (3600,00 грн.), середньоденна заробітна плата позивача становить 180,00 грн.

Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати в розмірі 35403,98 грн., з яких: заробітна плата у розмірі 3109,09 грн.; винагорода за вислугу років у розмірі 310,91 грн.; компенсація за невикористані відпустки у розмірі 15505,81 грн.;вихідна допомога у розмірі 13079,40 грн.; вихідна допомога у розмірі 15659,76 грн.; заборгованість із заробітної плати на 01.04.2014 року - 3244,82 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2014 року по 08.12.2015 року в розмірі 72720,00 грн., а всього підлягає стягненню 108123,98 грн.

На підставі зазначеного суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Державного Підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України про стягнення суми невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягає задоволенню.

В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 1081,23 грн., виходячи із розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 115, 116, 117, 233 КЗпП України та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 56-61, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного Підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України () на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за березень-квітень 2014 року в розмірі - 35 403 грн. 98 коп., що вказана з відрахуванням податків та обов»язкових платежів та кошти середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2014 року по 08.12.2015 року в сумі - 72 720 грн. 00 коп., а всього в розмірі - 108 123 (сто вісім тисяч сто двадцять три) гривні 98 коп.

Стягнути з Державного Підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України () в дохід держави судовий збір у розмірі - 1081 грн. 23 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: