Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_3, треті особи: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області, Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, про витребування майна та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року заступник Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, концерну «Військторгсервіс» звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив зобов'язати Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на приміщення магазину АДРЕСА_1; зареєструвати право власності на вказане майно за Міністерством оборони України на праві господарського відання концерну «Військторгсервіс»; визнати право власності на приміщення магазину по АДРЕСА_1 за державою Україна в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання концерну «Військторгсервіс»; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 зазначене нерухоме майно.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання концерну «Військторгсервіс» право власності на приміщення магазину АДРЕСА_1, загальною площею 117, 5 кв. м.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 приміщення магазину АДРЕСА_1, загальною площею 117, 5 кв. м, яке є власністю держави в особі Міністерства оборони України на праві господарського відання концерну «Військторгсервіс».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, з урахуванням уточнення заявлених вимог, відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таке ж положення відображено у ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірне нерухоме майно, а саме: приміщення магазину АДРЕСА_1, загальною площею 117,5 кв. м, до укладення договору купівлі-продажу від 17 грудня 2009 року належало державі на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради від 12 грудня 2005 року, та перебували у повному господарському віданні Державного підприємства «Управління торгівлі Західного оперативного командування» Міністерства оборони України (далі - ДП «УТЗОК» МОУ).

17 грудня 2009 року між концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії ДП «УТЗОК» МОУ Свідерського Г.М., який діяв на підставі довіреності від 04 жовтня 2004 року № 220/2071, виданої від імені начальника Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України (далі - ГУТТ МОУ) Пукіра П.Н., та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна за ціною 148 464 грн.

Зокрема, на підставі довіреності Міністра оборони України від 04 жовтня 2004 року № 220/207 начальник ГУТТ МОУ Пукір П.Н. був уповноважений надавати дозволи на відчуження майна, яке було закріплене за підприємствами військової торгівлі, й, відповідно, останній надав дозвіл на відчуження спірного приміщення Свідерському Г.М. - начальнику ДП «УТЗОК» МОУ.

Проте станом на час проведення торгів та на час укладення договору купівлі-продажу вищезазначеного об'єкта нерухомості від 17 грудня 2009 року довіреність Міністра оборони України від 04 жовтня 2004 року № 220/207 й, відповідно, дозвіл на відчуження спірного нерухомого майна були скасовані Міністром оборони України.

У березні 2006 року Генеральною прокуратурою України за зверненням Концерну «Військторгсервіс» як правонаступника ГУТТ МОУ проводилася перевірка щодо законності дій керівництва ГУТТ МОУ після скасування Міністром оборони України довіреності від 04 жовтня 2004 року, за наслідками якої зроблені висновки щодо дійсності тільки тих дозволів начальника ГУТТ МОУ Пукіра П.Н. на відчуження майна, які були видані до моменту скасування Міністром оборони України довіреності від 04 жовтня 2004 року.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 березня 2014 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення магазину АДРЕСА_1, загальною площею 117,5 кв. м, укладений 17 грудня 2009 року між концерном «Військторгсервіс» в особі філії ДП «УТЗОК» МОУ та ОСОБА_3, з підстав вчинення вказаного правочину без необхідного обсягу цивільної дієздатності за відсутністю волевиявлення власника майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 19 березня 2014 року залишено без змін.

Отже, суди дійшли висновку, що оскільки Пукір П.Н. не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності за відсутністю волевиявлення власника майна на укладення договору купівлі-продажу спірного майна, то оскаржена угода, на підставі якої відповідач ОСОБА_3 набула право власності на майно, не відповідає вимогам чинного законодавства, тому підлягає визнанню недійсною.

Позивач звернувся із цим позовом про визнання права власності та витребування майна, визначаючи вимоги як позов про повернення майна за вимогою власника, який не володіє майном.

Відповідно до ст. 216 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843254/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> наслідок недійсності правочину - реституція - настає незалежно від наявності вини сторін правочину в тому, що правочин є недійсним. Майно повертається стороні, яка передала його за недійсним правочином, лише тому, що правочин визнано недійсним і добросовісність сторони, яка набула майно за таким правочином, до уваги не береться.

Відповідно до ст. ст. 387 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843438/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власника підлягає вирішенню за правилами ст. ст. 387 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843438/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Разом з тим відповідно до п. п. 22, 23 вищевказаної постанови, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (ст. ст. 387 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843438/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 388 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>). Якщо в такій ситуації пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені ст. ст. 387 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843438/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 388 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Виходячи з вищевикладеного, правильними є висновки судів, що оскільки спірне майно вибуло з володіння власника - держави в особі Міністерства оборони України поза його волею, договір купівлі-продажу, який став підставою набуття права власності на майно, в судовому порядку визнано недійсним, а також враховуючи, що до суду звернувся прокурор в інтересах держави з вимогами про повернення майна набувачем ОСОБА_3 власнику майна, що є наслідком визнання недійсним правочину, тому є підстави для витребування цього майна від ОСОБА_3

При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що реституція передбачає повернення майна сторонами договору, а в цій справі з позовом звернувся прокурор в інтересах власника - держави в особі Міністерства оборони України, яке не було стороною договору купівлі-продажу, адже спірне майно відчужено володільцем поза волею власника.

Крім того, правильними є висновки судів про не пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з цим позовом згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, враховуючи, що договір купівлі-продажу спірного майна на підставі рішення суду від 23 грудня 2013 року визнано недійсним, а з позовом про витребування майна прокурор звернувся 11 серпня 2014 року, тобто в межах строку загальної позовної давності.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги про дійсність результатів публічних торгів; про те, що майно вибуло з володіння власника за його волею і придбано ОСОБА_3 на законних підставах, визнавши їх безпідставними, адже такі спростовуються змістом судових рішень про визнання недійсним зазначеного договору купівлі-продажу.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги про те, що спірне нерухоме майно підлягає витребуванню від ОСОБА_4, який на підставі договору про поділ спільного сумісного майна подружжя від 26 грудня 2014 року є його власником, апеляційний суд правильно зазначив, що вказаний договір укладено після ухвалення рішення судом першої інстанції, а тому цей правовий факт на правильність висновків суду не впливає.

Таким чином, задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив правову природу заявленого позову та в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 61, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, від імені якої діє представник ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов
Судді: В.М. Коротун

В.А. Нагорняк

І.К. Парінова

О.В. Ступак