Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1483/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Павловська І. А.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

09.06.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Фомічова С.Є.

суддів - Голованя А.М.

Письменного О.А.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3, в інтересах якої діяв ОСОБА_5 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розписками позики, сума якого із урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від прострочених сум становить 29204 грн. 06 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 4 серпня 2010 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 усний договір позики, яким надала останній під розписку грошові кошти в сумі 5000 грн. до 30 жовтня 2010 року. 30 листопада 2010 року позивач також надала відповідачу позику у розмірі 8000 грн., яку ОСОБА_4 зобов'язалася повернути до 30 грудня 2010 року, надавши відповідну розписку. Крім того, 4 січня 2012 року ОСОБА_3 надала відповідачу позику у сумі 625 доларів США (що в перерахунку за курсом НБУ складало 4987, 50 грн.), про що остання написала розписку, зобов'язавшись повернути кошти до 4 лютого 2012 року. Більш того, 4 жовтня 2012 року, на прохання ОСОБА_4 позивач надала останній позику у сумі 9000 грн., про що відповідач написала розписку зобов'язавшись повернути борг до 15 жовтня 2012 року.

Однак, відповідач у строки визначені розписками суми позики ОСОБА_3 не повернула і ухиляється від їх повернення. За таких обставин представник позивача просив позов задовольнити.

Під час судового розгляду справи між представником позивача ОСОБА_5, що діяв на підставі довіреності від 22 лютого 2013 року та відповідачем укладено та підписано мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок та в межах заявлених в позові вимог.

Ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2013 року визнано мирову угоду між сторонами наступного змісту:

відповідач ОСОБА_4 відшкодовує позивачеві ОСОБА_3 кошти в розмірі 10000 грн. у строк до 31 грудня 2013 року, перебіг якого починається з наступного дня після визнання судом даної мирової угоди.

Позивач ОСОБА_3 у свою чергу відмовляється від своїх позовних вимог до ОСОБА_4 щодо стягнення суми позову в розмірі 29204 грн. 06 коп.

Сторонам роз'яснено правові наслідки укладення мирової угоди та закрито провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, 19 травня 2015 року позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невідповідності висновку суду обставинам справи, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема зазначає, що її представник не узгоджував з нею умови мирової угоди, згоди на такі умови вона не давала, наслідки укладення мирової угоди їй не роз'яснювалися, оскільки під час розгляду справи вона перебувала за кордоном.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.ст. 60, 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, а суд лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як убачається зі змісту мирової угоди від 16 жовтня 2013 року, сторони погодили, що відповідач відшкодовує позивачеві кошти в розмірі 10 000 грн. у строк до 31 грудня 2013 року, перебіг якого починається з наступного дня після визнання судом даної мирової угоди. У свою чергу позивач відмовляється від своїх позовних вимог до ОСОБА_4 щодо стягнення суми позову в розмірі 29 204 грн. 06 коп.

Представником позивача та відповідачем засвідчено підписами досягнуті домовленості.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін предмета позову.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов'язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз'яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Якщо суд після виконання зазначених обов'язків, дійшов висновку про визнання мирової угоди суд постановляє ухвалу про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі.

Аналізуючи встановлені судом обставини справи та зміст визнаної мирової угоди, колегія суддів приходить до висновку, що провадження по справі закрито незаконно, так як умови мирової угоди були визначені представником позивача ОСОБА_5, а не самою позивачкою ОСОБА_3, що не відповідає ч.6 ст.175 ЦПК України, і в свою чергу суперечить її законним правам та інтересам.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що представник позивача ОСОБА_5 мав право укладати мирову угоду, оскільки узгодження її умов з позивачем не знайшли своє відображення в матеріалах справи. Відшкодування відповідачем суми боргу в розмірі значно меншому ніж заявлено при подачі позову, явно суперечить законним інтересам позивача.

За положеннями ч. 6 ст. 175 ЦК України суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про можливість визнання мирової угоди.

У відповідності ст. 311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема, порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо визнання мирової угоди та закриття провадження є необґрунтованим і не відповідає нормам діючого законодавства, а тому відповідно до ст. 311 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2013 року скасувати. Цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу повернути до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: