Справа № 667/5695/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді: Радченко Г.А.

при секретарі: Рушелюк О.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Херсона цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила: визнати відповідачів втративши ми право користування житловим будинком № 6 по вул. 6-ій Західній в м. Херсоні.

В обґрунтування позову посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 6 по вул. 6-ій Західній в м. Херсоні. Згідно домової книги зареєстровані відповідачки по справі, які є її онучками. В жовтні 2002 року онучки переїхали проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, де проживає їх мати. Відповідачі за місцем реєстрації не зявляються, не приймають ніякої участі в утриманні будинку, приносять їй додаткові витрати за комунальні послуги. Вона є людиною похилого віку. Має незначну пенсію, не може оформити субсидію та є соціально незахищеною особою.

Ухвалою суду від 25.09.2015 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено ОСОБА_4, як співвласника спірного житла.

Крім того, судом було замінено відповідачів на належних, оскільки відповідно до наданих документів відповідачка ОСОБА_5 у зв"язку зі вступом у шлюб змінила прізвище на ОСОБА_2, а відповідачка ОСОБА_6, згідно свідоцтва про зміну імені, змінила ім"я на ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з заявлених у позові підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що згідно договору дарування від 10.12.1996 року позивачка не є власником житлового приміщення у повному обсязі, оскільки 44/100 частин будинку належало батьку відповідачів ОСОБА_4 Вона була зареєстрована в будинку батька при народженні, як його донька, і має право на проживання там. Коли її мати пішла від її батька, вона була ще неповнолітня, тому мама забрала її з собою мешкати у інший будинок, однак реєстрацію не змінювала.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що вона взагалі не зареєстрована у будинку позивачки, а з 21.11.2007 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Так, вона він народження була зареєстрована у будинку свого батька. Проте, після роззлучення батьків її мати забрала проживати її у будинок за адресою: м. Херсон, вул. 5 Польова, 78. Коли вона досягла 16 років, то при отриманні паспорта була зареєстрована у вказаному будинку, знявшись з реєстраційного обліку в домі свого батька.

Опікун третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_7 в судовому засіданні вважала позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що домоволодіння № 6 за адресою: м. Херсон, вул. 6-та Західна належить на праві спільної часткової власності позивачці ОСОБА_1 (68/100 частин) та ОСОБА_4 (32/100 частини), що підтверджується копією ОСОБА_8 з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до наданої позивачкою домової книги у будинку № 6 за адресою: м. Херсон, вул. 6-та Західна з дитинства були зареєстровані відповідачки по справі, які є доньками власника частини вказаного будинку.

Як було встановлено під час розгляду справи у вказаному будинку зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_4) Я.І., що підтверджується копією її паспорта.

Згідно паспорта відповідачки ОСОБА_7 (до зміни імені ОСОБА_4) Л.І. остання у спірному будинку взагалі не зареєстрована, а з 21.11.2007 року прописана за адресою: м. Херсон, вул. 5 Польова, 78.

Згідно довідки, що видана органом самоорганізації населення № 27 від 20.07.2015 року відповідачки не мешкають у будинку № 6 за адресою: м. Херсон, вул. 6-та Західна з жовтня 2002 року.

Вказана обставина також підтверджується письмовими заявами ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11

Разом з тим, при вирішенні питання про задоволення позову суд враховує таке.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, спірний житловий будинок належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4, у звязку із чим вони мають рівні права володіння, користування та розпоряджання ним.

Доказів проведення поділу в натурі вказаного будинку суду надано не було, у звязку із чим встановити у чиїй частині будинку зареєстрована відповідача ОСОБА_2 не можливо. ОСОБА_4 до суду з позовом про визнання останньої такою, що втратила право користування належним йому будинком, не звертався та його волевиявлення з цього приводу суду не відомо, що виключає задоволення позову щодо відповідачки ОСОБА_2

Що стосується відповідачки ОСОБА_3, то остання взагалі не зареєстрована та не проживає за вищезазначеною адресою, у звязку із чим не є такою, що має право на користування вказаним будинком, а отже і не може бути визнана втратившою право користування ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 61, 88, 174,212-215 ЦПК України, ст. 317, 321, 358 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити за необґрунтованістю.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: