УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/13915/15-ц

Пров. №2/668/3707/15

17.12.2015 року м. Херсон

Суворовський районний суд м.Херсона в складі:

головуючого судді Ус О.В.,

при секретарі Жайворінко О.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у підготовчій частині відкритого судового засідання в залі судового засідання суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики в розмірі 6,5 тис. доларів США, що в еквіваленті до гривні, по офіційному курсу Національного банку України, на момент подачі позову до суду становить 155438,30 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 29 грудня 2008 року сторони уклали договір позики, відповідно до якої позивач передала відповідачу 6,5 тис. доларів США. Відповідач зобовязувався повернути борг протягом пяти років, тобто до 29 грудня 2013 року, але в установлений строк свої зобовязання не виконав.

В підготовчій частині судового засідання сторони подали на затвердження мирову угоду, за умовами якої в рахунок повного погашення заборгованості за розпискою позивачу у власність, шляхом визнання цього права судом, передається право власності на 1/4 частку квартири 94 у будинку № 49 корпус 3 по вулиці Покришева у м.Херсоні, що належить відповідачу.

Суд, вивчивши мирову угоду, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди.

Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обовязки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обовязків для сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з'ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону.

Предмет мирової угоди обмежується предметом спору у конкретній цивільній справі.

За умовами мирової угоди до позивача переходить право власності на 1/4 частку квартири 94 у будинку № 49 корпус 3 по вулиці Покришева у м.Херсоні, сторони фактично просять узаконити перехід права власності на майно від однієї особи до іншої всупереч встановленому законом порядку оформлення відчуження майна.

Підстави набуття права власності на нерухоме майно (житловий будинок, земельну ділянку), визначені статтями 328,373 ЦК України.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності особи на майно.

Аналіз положень вищевказаних норм закону вказують на те, що право власності на нерухоме майно не може бути предметом мирової угоди за обставинами, викладеними у позовній заяві.

Як вбачається із визначених умов мирової угоди, сторони домовились, що право власності позивача на вказане в мировій угоді майно виникне з моменту визнання даної угоди судом, відповідно ухвала суду про визнання мирової угоди буде правовстановлюючим документом відносно вказаного майна.

Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобовязання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Мирова угода не може вирішувати питання про права і обовязки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обовязків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі, або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору.

Тобто, зазначена мирова угода не стосується прав та обов'язків сторін, що випливають з договору позики і самого предмета позову, умови мирової угоди не пов'язані зі спірними правовідносинами.

Сторони не позбавлені можливості вирішити питання про відчуження зазначеного в мирової угоді нерухомого майна шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу цього майна, який би відповідав вимогам ст. ст. 655, 656, 657 ЦК України та був зареєстрований у встановленому законом порядку, з проходженням встановленої законодавством процедури оформлення передачі права власності на нерухоме майно.

Отже, мирова угода містить умови, які суперечать ст. 175 ЦПК України. Суд з власної ініціативи не може вносити корективи та виправляти положення мирової угоди.

За положеннями ч. 5 ст. 175 ЦПК України якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним у задоволенні вищевказаної заяви щодо затвердження мирової угоди відмовити.

Керуючись ст. ст. 175, 209, 210, 293 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

У визнанні мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 15 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала окремо від судового рішення за суттю оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_3