Провадження № 2/263/66/2015
Справа № 263/9523/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя у складі головуючого судді Степанової С.В., при секретарі Соколової О.Б., за участю представника позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 визнання розписки недійсною. В позовній заяві вказав, що був клієнтом ігрового залу, який утримував відповідач, та який під тиском його змусив написати оспорювань розписку. Відповідач ввів його у психологічну залежність від ігрових автоматів, відкривав із каси та надавав йому грошові кошти, а після щоденно забирав у нього зароблені гроші як програні суми. Якщо грошова сума не поверталася йому у повному обсязі, він фіксував її, після чого включав «лічильник». Із-за нього, його сім'я була матеріально залежна від ОСОБА_5 Його дружина повертала відповідачу гроші, але розписок про повернення грошів відповідач не надавав. 04.04.2012 року відповідач запросив його до та бачного кіоску, надав йому зразок розписки та у присутності двох осіб зажадав її відтворення та під загрозою для життя ним була написана розписка про отримання в борг грошів. Грошових коштів він не отримував. Вважав, що в момент укладення правочину він знаходився у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку із нервовим хвилюванням, яке виникло на грунті зустрічів та дзвінків погрожуючого характеру з боку ОСОБА_5 Також в момент написання розписки він перебував у стані алкогольного сп'яніння. Вважав, що розписка була написана ним під впливом омани, психологічного тиску та тяжких життєвих обставин при невигідних умовах. Просив визнати розписку недійсною з моменту її вчинення.

У судове засідання позивач не з'явився, надавав до суду заяви з клопотанням розглянути справу у його відсутність, але брав участь його представник ОСОБА_1, яка в судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви та зауважила, що просить визнати недійсним саме розписку, а не укладений правочин позики. Суду додатково пояснила, що розписка не відповідає належній формі, а саме в ній не зазначено рік народження, місце проживання позикодавця, не можливо стверджувати що брав гроші саме у відповідача, оскільки в розписці зазначено у «ОСОБА_5». Вказано, що «бере» гроші, тобто невідомо, коли візьме. Не має слова «отримав» та розписка не посвідчена нотаріально. Вважала, що при написанні розписки необхідно було укласти договір іпотеки, та у разі його укладення не оспорювали б розписку. Після написання розписки були неодноразові погрози сім'ї позивача.

Третя особа ОСОБА_2 підтримала обставини, викладені в позовній заяві та просила її задовольнити. Суду додатково пояснила, що гроші по розписці не передавалися, про це вона знає зі слів ОСОБА_4, який є її чоловіком та який був залежний від ігрових автоматів, починаючи з 2008-2009 року. Від імені ОСОБА_5 їй погрожували у лютому 2013 року, вимагали повернення грошів по розписці. З приводу погроз зверталися до правоохоронних органів, але безрезультатно. Про розписку дізналася лише у березні 2013 року від ОСОБА_5 Вона знає зі слів ОСОБА_6., що ОСОБА_5 йому надавав гроші, щоб її чоловік продовжував грати в ігрові автомати.

Відповідач у судове засідання не з'явився, але його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти доводів позовної заяви та просив відмовити у її задоволенні. Вважав, що позивач повинен був раніше визнавати недійсною розписку, а на даний час вже є рішення суду про стягнення боргу за договором позики. Де знаходиться зараз оригінал розписки ні він, ні відповідач не знають.

Суд, вислухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04 червня 2014 року по справі № 263/11712/13-ц за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, яке набрало законної сили 29 липня 2014 року, встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 04.04.2012 року було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 у борг грошові кошти в сумі 135000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки представник позивача наполягала на тому, щоб суд визнав недійсним саме розписку, а не договір позики, то суд зазначає, що за правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами, тобто в даному випадку розписку недійсною.

Оспорювана розписка могла бути лише доказом при вирішенні спору про стягнення суми боргу за договором позики, при вирішенні якого суд зобов'язаний був дати оцінку вказаному доказу.

Як вбачається з вищевказаного рішення суду, то ОСОБА_6 при розгляді даної справи вказував про те, що розписка була ним написана внаслідок психологічного та морального тиску з боку ОСОБА_5, але такі доводи суд не взяв до уваги, оскільки вони не були підтверджені жодними об'єктивними доводами.

Щодо доводів про те, що позивач на момент написання розписки був у стані, коли не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, судом було проведено стаціонарну судово-психіатричну експертизу та згідно акту судово-психіатричної експертизи № 31 від 15.01.2015 року, при написанні ОСОБА_4 розписки при укладенні договору позики 04.04.2012 року, будь-яких психічних розладів не виявляв, міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

При розгляді даної справи не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів позову та позивачем і його представником обрано неналежний спосіб захисту, як на їх думку, порушеного права.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі ст. 16 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 58 - 61, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною, залишити без задоволення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя С.В. Степанова