Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/2998/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/778/3618/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Українсько-іспанського Товариства з обмеженою відповідальністю «Харвест ОСОБА_4, С.Л.» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ПАТ «Омега Банк», Українсько-іспанського ТОВ «Харвест ОСОБА_4, С.Л.» про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування вимог зазначив, що 26 липня 2008 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Коммерцбанк», надалі перейменований в ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Омега банк», з одного боку та Українсько-іспанським ТОВ «Харвест ОСОБА_4, С.Л.» з іншого боку укладено кредитний договір № 15-К/ЗРД від 26 липня 2007 року про надання кредитних коштів в сумі 1 200 000,00 доларів США строком з 26.07.2007 року до 30.06.2012 року, та сплати процентів у розмірі 12 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором перед банком позивач виступив фінансовим поручителем згідно договору поруки від 29.05.2009 р., у відповідності з п.2 якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Вважає, що при підписанні вказаного кредитного договору банком були порушені його права, оскільки кредитний договір № 15-К/ЗРД від 26 липня 2007 року за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України.

Єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії.

Крім того, через зміну курсу долара США існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, сума боргу, яку необхідно сплачувати, значно зросла.

Умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, є, на його думку, способом зловживання правом, оскільки всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону банк, як суб'єкт підприємницької (господарської) діяльності, поклав виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків. Таким чином, вважає, що кредитний договір має бути в цілому визнаним недійсним.

В уточненій позовній заві додатково зазначив, що 26.07.2007 року на забезпечення виконання кредитного договору між Українсько-Іспанським ТОВ «Харвест ОСОБА_4, С.Л.» та акціонерним комерційним банком «ТАС-Коммерцбанк» укладено іпотечний договір № 15-З/ЗРД між за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку належне на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою: вул. Антенна, 11, м. Запоріжжя.

На підставі зазначеного остаточно просив визнати кредитний договір № 15-К/ЗРД від 26 липня 2007 року недійсним з моменту його оформлення; визнати іпотечний договір № 15-З/ЗРД від 26 липня 2007 року, укладений між Українсько-Іспанським ТОВ «Харвест ОСОБА_4, С.Л.» та ПАТ «Омега Банк», раніше ПАТ «Сведбанк», - недійсним; зупинити ПАТ «Омега Банк» нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за кредитним договором № 15-К/ЗРД від 26 липня 2007 року з моменту останньої оплати за квитанціями; виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором № 15-З/ЗРД від 26 липня 2007 року, а саме нежитлові приміщення:

- приміщення для зберігання інвентарю, інв, № 1000113, літ.Я, реєстраційний номер в РПВН 2283412;

- склад цементу з побутовками, інв. № 1000136, літ. Ю. реєстраційний номер в РПВН 2282016;

- побутовий корпус цеху № 25, інв. № 1000059, літ. Ц-2, Ц-3, реєстраційний номер в РПВН 2281691;

- будівля корпусу приміщень, інв. № 1000135, літ. Ш-3, реєстраційний номер в РПВН 2282999;

- корпус малого штампування, інв. № 1000135, літ. Б-2, реєстраційний номер в РПВН 2335206,

які розташовані за адресою: вул. Антенна, 11, м. Запоріжжя.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи.

ОСОБА_3 повістка вручена 28.05.2015 р. ( а.с.202).

Українсько-Іспанським ТОВ «Харвест ОСОБА_4Л.» повістка вручена 14.05.2015 р. (а.с.195).

Банк надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, інші учасники причини неявки не повідомили.

За наведених обставин та у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін не є процесуальною перешкодою для розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України

Ухвалюючи рішення та відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову про визнання недійсним договору, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні кредитного договору №15-К/ЗРД від 26 лютого 2007 рок між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», та Українсько-Іспанським ТОВ «Харвест ОСОБА_4, С.Л.» були дотримані всі вимоги, необхідні для дійсності правочину, а тому вимоги ОСОБА_3, який виступив поручителем по борговим зобов'язанням Українсько-Іспанського ТОВ «Харвест ОСОБА_4, С.Л.», є безпідставними.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За умовами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме - (ч.1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; (ч.2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; (ч.3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; (ч.5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; (ч.6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Згідно ч. 2 ст. 44 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютні регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Проаналізувавши законодавство, встановивши, що АКБ «ТАС-Комерцбанк» на час видачі кредиту в іноземній валюті мав ліцензію Національного Банку України №38 від 11.10.2001 р., з додатками №38-1 від 11.10.2001 р., суд першої інстанції правильно визнав, що умови у договору №15-К/ЗРД від 26 лютого 2007 року про видачу кредиту у доларах США відповідали законодавству України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Договір кредиту підписаний банком та Українсько-Іспанським ТОВ «Харвест ОСОБА_4, С.Л.», зі сторони позичальника договір був підписаний генеральним директором Українсько-Іспанським ТОВ «Харвест ОСОБА_4, С.Л.» ОСОБА_3 Своїми підписами сторони засвідчили згоду з усіма умовами кредитного договору, в тому числі і на використання долару США як валюти зобов'язання. Крім того, слід зазначити, що підтвердженням належного укладення вказаного кредитного договору та погодження з усіма умовами кредитного договору є факт наступного укладення додаткових угод ,користування кредитними коштами та факт здійснення проплат в рахунок погашення заборгованості за ним.

Посилання в апеляційній скарзі на валютні ризики під час виконання зобов'язань,підвищення курсу долара США є неприйнятними, оскільки з зазначеними обставинами закон не пов'язує визнання недійсним правочину. Згідно із пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справах про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому, укладаючи кредитний договір №15-К/ЗРД від 26 лютого 2007 року в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

ОСОБА_3 не довів порушення його прав відповідно до ст.3 ЦПК України, не навів жодних правових підстав та не надав належних доказів для визнання недійсним кредитного договору та задоволення похідних позовних вимог.

Доводи щодо відмови суду у зясуванні питань по виконанню договору, реальної вартості кредиту, розміру процентної ставки, суми заборгованості та дослідженні доказів з цих питань є безпідставними. Суд клопотання позивача про витребування доказів та призначення експертизи вирішив відповідно до вимог ст.ст.137,143,168 ЦПК України

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд може досліджувати лише ті обставини, які входять в предмет доказування за заявленим позовом. Предметом судового розгляду у даній справі є позов про визнання недійсним кредитного договору, і в межах даної справи відсутні були підстави для з'ясування обставин, на які ОСОБА_3 посилається в апеляційній скарзі.

Зазначене спростовує твердження апелянта про порушення процесуального закону при встановленні фактичної сторони справи.

Суд встановив всі факти, необхідні для вирішення даного спору, при ухвалені рішення дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, вони зводяться до намагань тлумачити законодавство виключно на свою користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: