АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4508/15 Справа № 209/6042/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Байбара Г. А. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержиньска від 20 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Ганни Леонідівни, публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк», треті особи - приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган Марія Анатоліївна, приватне підприємство "Спеціалізоване підприємство Юстиція", Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Дніпровського районного виконавчого комітету в місті Дніпродзержинську, ОСОБА_7, ОСОБА_8, товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», про визнання іпотечного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»), ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л., публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» (далі - ПАТ «ДельтаБанк») про визнання іпотечного договору недійсним, мотивуючи тим, що 07 липня 2003 року за договором купівлі-продажу, його мати ОСОБА_3 придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в якій він був зареєстрований з 2005 року разом із батьками.

Вказував, що 04 липня 2008 року його батько ОСОБА_4 уклав із ПАТ «УкрСиббанк» договори споживчого кредиту № на суму 20.000 доларів США та №0 на суму 1.195 грн. В цей же день, 04 липня 2008 року, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за укладеними ОСОБА_4 договорами споживчого кредиту, його матір'ю ОСОБА_3 із ПАТ «Укрсиббанк» був укладений іпотечний договір №0/1, за умовами якого вона передала в іпотеку банку вказану вище квартиру.

Зазначав, що у зв'язку з невиконанням умов кредитних договорів 15 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.В. був вчинений виконавчий напис та 18 грудня 2009 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження ВП № 16618711 про звернення стягнення на нерухоме майно і 03 червня 2013 року спірна квартира була продана з прилюдних торгів ОСОБА_7 за 70.050 грн.

Посилаючись на те, що на момент укладення договору іпотеки він, як малолітня дитина, мав право користування житловим приміщенням за вказаною вище адресою, і його мати ОСОБА_3 не вправі була укладати договір іпотеки цього нерухомого майна без дозволу органу опіки та піклування, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним, з дати укладення, іпотечний договір від 04 липня 2008 року №0/1, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк», застосувати наслідки недійсності правочину і визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №972, вчинений 15 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л., про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержиньска від 20 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержиньска від 20 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини у сфері іпотеки регулюються низкою нормативно-правових актів. Передусім, це Закон України від 5 червня 2003 року «Про іпотеку», згідно із ст.2 якого законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України, Сімейним кодексом України, Законами України: від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства», від 2 червня 2005 року «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», від 8 червня 2000 року «Про охорону культурної спадщини», а також підзаконних актів, зокрема постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Згідно зі ст.1, ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки є об'єкти нерухомого майна та об'єкти, які прирівнюються до таких цим Законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об'єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна. За правилами, визначеними Законом № 898-ІV, регулюється застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Об'єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що з 23 липня 1994 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року у них народився син ОСОБА_2 (а.с.4).

04 липня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 20.000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом 14,5% річних на строк до 04 липня 2018 року (а.с.91-98).

04 липня 2008 між тими самими сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 1.195 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 20,9% річних на строк до 04 липня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У забезпечення виконання зобов'язань за даними кредитними договорами 04 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №0/1. Згідно якого відповідач ОСОБА_3 надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. Ціна предмету іпотеки дорівнює 190.321 грн. (а.с.11-12)

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

15 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №972, про звернення стягнення на нерухоме майно - належну ОСОБА_3 квартиру, яка передана в іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 04 липня 2008 року, в рахунок задоволення вимог банку за вказаним договором, які станом на 08 грудня 2009 року становлять 21.650 доларів США 63 центи (а.с.43-44).

При примусовому виконанні виконавчого провадження №16618711 було здійснено продаж спірної квартири ОСОБА_7 за 70.050 грн., що підтверджується актом про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 12 червня 2013 року (а.с.10), протоколом № 08/216/13/І-09н-1 проведення прилюдних торгів від 03 червня 2013 року (а.с.120).

04 липня 2013 року на підставі акту про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції 12 червня 2013 року, приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Морозовою О.В. було видано свідоцтво про те, що ОСОБА_7 належить на праві власності майно, що складається з: двокімнатної квартири АДРЕСА_3, яке придбане ОСОБА_7 за 70.050 грн.

Державна реєстрація права власності ОСОБА_7 на вказану квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №5698878 від 04 липня 2013 року (а.с.122).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки права позивача ОСОБА_2 на час укладання спірного договору іпотеки порушені не були.

Згідно із п.1 ч.2 ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування поміж іншого вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, як укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Частиною 3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Частиною 4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Виходячи з п.п.2,8 постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам необхідно враховувати, що згідно з статтями 4,10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

В силу ч.3 ст.6 Закону України «Про іпотеку» обов'язок попередження про всі відомі права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, у тому числі про права дітей, лежить саме на іпотекодавцях.

З метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання.

Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при укладанні кредитних договорів та спірного договору іпотеки було надано ряд документів, зокрема довідка ЖБК №43 м.Дніпродзержинська №65 від 03 липня 2008 року, яка видана ОСОБА_3 та в якій зазначено, що вона прописана і проживає за адресою - АДРЕСА_4 з 17 лютого 2005 року та має склад сім'ї: 1. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - чоловік, прописаний з 09 червня 2006 року. За даною адресою зареєстровані і проживають дві людини (а.с.48).

Також була надана довідка ЖБК №43 м.Дніпродзержинськ №73 від 03 липня 2008 року, яка видана ОСОБА_4 і яка свідчить, що він зареєстрований АДРЕСА_6 Його син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_5 (а.с.49).

Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 від 04 лютого 2008 року на ім'я приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., в якій ОСОБА_3 стверджує, що її дитина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_7 та не має права користування майном, яке є предметом іпотечного договору, а саме: квартирою №62 у будинку №67 по проспекту Перемоги в м.Дніпродзержинську (а.с.50).

Пунктом 1.4 спірного іпотечного договору №0/1 від 04 липня 2008 року визначено, що іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки до цього часу жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, в оренду/лізинг/довірче управління не переданий. Іпотекодавець свідчить, що укладенням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб, а також у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість в тому числі не порушені права дітей.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_2 був зареєстрований у спірній квартирі з 17 лютого 2005 року не знайшли свого підтвердження. До довідки ЖБК №43 м.Дніпродзержинська від 30 листопада 2013 року, яка міститься на а.с.22, колегія суддів відноситься критично і до уваги не приймає, оскільки вона видана через п'ять років після оформлення іпотечного договору, протирічить довідкам, наданим цим же ЖБК №43 03 липня 2008 року. Паспорт апелянт отримав вже 22 лютого 2011 року, а тому не може слугувати доказом за його позовом.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержиньска від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.