УХВАЛА

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми депозитного вкладу та відсотків за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 31 липня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») був укладений договір банківського вкладу на один місяць. На виконання умов договору вона внесла на депозитний рахунок кошти у розмірі 50 тис. грн. 25 січня 2014 року між нею та банком був укладений інший депозитний договір, за яким кошти першого указаного депозитного рахунку вона конвертувала у 7 тис. доларів США. У зв'язку з тяжким збігом обставин 18 березня 2014 року вона подала до банку заяву про розірвання депозитного вкладу. Банк повернув їй суму депозиту, але не всю суму, так як утримав за дострокове повернення вкладу 7% від суми вкладу, замість 3 %, які були визначені при укладенні договору.

Оскільки банк не повернув всі належні їй кошти, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором у розмірі 4 892 грн. 53 коп., що еквівалентно 421 долару 73 центам США.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від

12 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з

ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму внеску у розмірі

2 518 грн 94 коп., що еквівалентно 217,13 доларам США. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 березня

2015 року рішення районного суду змінено в частині стягнення суми внеску. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму внеску у розмірі 217,13 доларів США. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що при розірванні депозитного договору з ініціативи позивача раніше трьох місяців з дати оформлення вкладу, банк за письмовою згодою позивача мав право стягнути 3 % від суми вкладу та частину нарахованих процентів у розмірі 75 доларів 28 центів США, а не 7 %.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, а, змінюючи рішення районного суду в частині стягнення суми вкладу в гривневому еквіваленті, виходив із того, що повернення позивачеві суми вкладу у гривневому еквіваленті, а не у доларах США не узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 533 ЦК України, якими використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом та умовами указаного договору, який був укладений в іноземній валюті.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 31 липня 2013 року між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») був укладений договір банківського вкладу на один місяць. На виконання умов договору вона внесла на депозитний рахунок кошти у розмірі 50 тис. грн. 25 січня 2014 року між банком та ОСОБА_3 був укладений інший депозитний договір, за яким кошти першого указаного депозитного вкладу остання конвертувала у 7 тис. доларів США. Банк на вимогу ОСОБА_3 повернув останній не всю суму депозиту, а 6 588 долари 82 центи США. Проте позивачка вважала, що їй повернута не вся сума.

Так, згідно ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Пунктом 11 договору банківського вкладу передбачено що розмір комісії стягується згідно з діючим тарифом банку, дізнатись про розмір комісії клієнт має можливість в Умовах та правилах надання банківських послуг, які завжди доступні на сайті Pb.ua

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, банк посилався на те, що ОСОБА_3, звернувшись 18 березня 2014 року з заявою про розірвання договору, своїм підписом погодила, що вона ознайомлена та згодна з умовами розірвання вкладу, які діяли в банку станом на 18 березня 2014 року.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору; зокрема доводи банку про тарифи, які діяли на час розірвання договору до уваги не прийняв та належної оцінки їм не дав.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик