АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8709/15 Головуючий 1 інст. - Онупко М.Ю.
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вказувало, що 09 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у загальному розмірі 102 000 доларів США та 14 квітня 2009 року додатково отримала 69,24 доларів США строком до 11 листопада 2024 року. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки. Проте, зобов'язання за договором відповідачі належним чином не виконують. Станом на 11 березня 2015 року сума заборгованості за кредитним договором склала 6 349 971,82 грн. 12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» за договором купівлі-продажу передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель відповідачів.

Тому, з урахуванням збільшення позовних вимог, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2007 року у розмірі 6 349 971,82 грн.

У судовому засіданні представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пояснила, що ОСОБА_1 отримала у Банку кредит для купівлі житлового будинку, який став предметом іпотеки за договором від 09 листопада 2007 року. Пізніше куплений житловий будинок був реалізований відповідачем та грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США були направлені на погашення заборгованості за кредитним договором. Останній платіж був здійснений позичальником 08 лютого 2013 року.

ОСОБА_1 заперечувала проти позову, вказувала, що нею був реалізований предмет іпотеки, грошові кошти від продажу нерухомості були зараховані на рахунок ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Іншого нерухомого майна вона не має, тому спірні правовідносини підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 вересня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2007 року у розмірі 2 731 170,64 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 1 571,22 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що цільове призначення кредиту за договором від 09 листопада 2007 року було придбання нерухомого майна. Крім кредитних коштів на придбання будинку по АДРЕСА_1 вони з чоловіком доклали свої збереження у розмірі 27 000 доларів США. Через погіршення майнового стану та погіршення економічної ситуації в країні сплачувати кредит вони змоги не мали. За домовленістю з кредитором продали заставлене майно, ринкова вартість якого значно знизилася. Грошові кошти від реалізації нерухомості у розмірі 40 000 доларів США були зараховані Банком в рахунок погашення кредитного зобов'язання. Крім того, ними вже було сплачено тіла кредиту на суму 39 242,43 доларів США та відсотків на суму 34 253,11 доларів США. Вважає, що договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а саме добровільна реалізація предмету іпотеки, припинить дію кредитного договору. Крім того, судом першої інстанції не враховано строку спеціальної позовної давності в один рік для стягнення неустойки, а також дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором мають виконуватися належним чином, тому сума заборгованості підлягає стягненню з урахуванням припинення договору поруки та зменшення суми пені.

Проте повністю з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 09 листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у загальному розмірі 102 000 доларів США та 14 квітня 2009 року додатково отримала 69,24 доларів США строком до 11 листопада 2024 року (а.с.6 т.1).

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»та ОСОБА_2 укладено договір поруки (а.с.49).

Договір поруки визнаний судом припиненими на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України. В цій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не переглядається, оскільки сторонами це не оскаржується.

Матеріали справи свідчать, що за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року позивач отримав право вимоги до відповідачів за вказаним кредитним договором (а.с.51 т.1).

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміни кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець продає (переуступає) Покупцю права на Кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори (перелік яких міститься в Додатку 1 до цього Договору), а Покупець приймає такий Кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь Продавця Винагороду; Права, що переходять до Покупця за Кредитними договорами у зв'язку з продажем Кредитного портфелю: Покупець набуває усі права вимоги за Кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до Боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до Боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до Боржників щодо сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п.3.5 Договору Продавець зобов'язаний передати права за окремими договорами застави та/або договорами іпотеки, укладеними між Продавцем та Боржниками для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами. Передача таких зобов'язань має бути оформлена відповідним договором про передачу прав на заставлене майно.

За змістом п.4.1 передача Кредитного портфелю (з усіма Кредитними документами) Покупцю підтверджується підписанням відповідного акту передачі документів Сторонами цього Договору.

Як вбачається з наданих позивачем документів на виконання вищенаведених умов Договору купівлі-продажу кредитного портфелю був складений Акт приймання-передачі кредитного портфелю віл 12 листопада 2010 року (а.с.65 т.1).

Згідно з Витягом з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року до переліку кредитних договорів, що увійшли до Кредитного портфелю за вказаним договором купівлі-продажу кредитного портфелю, включені відомості щодо боржника ОСОБА_1 (а.с. 64 т.1).

За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України 01 липня 2015 року, справа № 6-979ц15, яка за яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обов'язковою у застосування відповідної правової норми, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплатив заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, вона підлягає стягнення на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Станом на 11 березня 2015 року сума заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2007 року складає 6 349 971,82 грн., з яких: 62 826,81 доларів США становить тіло кредиту, що за курсом НБУ складає 1 365 585,32 грн., та заборгованість по пені - 4 984 386,50 грн. (а.с.135 т.1).

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Так, за загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України).

При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочки, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Суд правильно застосував положення ст.. 551 ЦК України та роз'яснення, викладені у п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», зменшивши розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту з огляду на те, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості по кредиту.

Разом з тим суд виходив з загальної суми пені за весь час прострочення виконання зобов'язання, що становить 4 984 386,50 грн., залишивши поза увагою положення п.1. ч.2 ст.258 ЦК України, відповідно до якої позовна давність за такими вимогами становить один рік, з урахуванням якої розмір пені становить 229 317,86 грн.

Судом встановлено, що заборгованість по пені за період з 11 березня 2014 року по 11 березня 2015 року становить 229 317,86 грн. (а.с.135 т.1).

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір стягнутої заборгованості з урахуванням суми пені за один рік.

Доводи апеляційної скарги частково підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на позасудове врегулювання спірних правовідносин шляхом добровільної реалізації предмета іпотеки та погашення тим самим заборгованості за кредитним договором виходячи з наступного.

Відповідно договорів купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, а також земельної ділянки за вказаною адресою від 31 травня 2012 року ОСОБА_1 здійснила відчуження нерухомого майна задля погашення заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2007 року (а.с.113-122 т.1). Кошти від реалізації нерухомого майна, що належало відповідачці на праві власності, зараховані Банком як погашення заборгованості за кредитним договором. Сторонами вказаний факт не заперечується.

З урахуванням того, що заборгованість за кредитним договором перевищує вартість реалізованого майна, кредитні зобов'язання не є припиненими між сторонами.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином.

Тому безпідставними є доводи скарги про припинення дії кредитного договору у зв'язку з добровільною реалізацією боржником предмета іпотеки, оскільки коштами не було погашено всю суму заборгованості, договір не розірваний та не визнаний недійсним, а відповідно до умов кредитного договору він діє до повного виконання сторонами зобов'язань по зазначеному договору.

Посилання на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» також не приймається колегією суддів до уваги, бо його дія не розповсюджується на спірні правовідносини.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні на підставі ст. 309 ЦПК України із зменшенням суми стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2007 року з 2 731 170,64 грн. до 1 594 903,18 грн., з урахуванням зменшення суми пені з 1 365 585,32 грн. до 229 317,86 грн.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.3ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 вересня 2015 року - змінити.

Зменшити суму стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (Україна, 03680, м.Київ, вул.. Фізкультури, 28Д, податковий номер 36789421, р/р 333) заборгованості за кредитним договором від 09 листопада 2007 року з 2 731 170 грн. 64 коп. (двох мільйонів сімсот тридцять однієї тисячі сто сімдесят гривень) до 1 594 903 грн. 18 коп. (одного мільйона п'ятсот дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот три гривні).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

В.В. Кокоша