У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації у м. Києві, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Южного міського суду Одеської області від 28 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_6 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після розірвання між сторонами у справі шлюбу їхній син залишився проживати разом із нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач як батько дитини не цікавиться його життям та не бере участі у його вихованні й утриманні, крім того, послалася на нотаріально посвідчену заяву відповідача, згідно з якою він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина. Разом із тим зазначила, що станом на 01 червня 2014 року заборгованість зі сплати аліментів складає більше 50 тис. грн, а органом опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації у м. Києві надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 28 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2015 року, позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та піклування про належний фізичний, духовний і моральний розвиток свого сина, що вказує на наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Із такими висновками судів повністю погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Встановлено, що з 04 листопада 2004 року по 07 серпня 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_8 (а. с. 7).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_6 вказувала на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній не виконує свого батьківського обов'язку щодо вихання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 11 червня 2014 року № 3920/41/2/102 орган опіки та піклування визнав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини (а. с. 10, 11).

Згідно з посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. заявою до компетентного органу опіки та піклування м. Києва від 18 вересня 2013 року ОСОБА_6 не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. З позовними вимогами ОСОБА_6 про позбавлення його батьківських прав був згодним та просив розглядати справу без його участі (а. с. 12).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 серпня 2013 року № В-2/472, складеного державним виконавцем державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області, заборгованість ОСОБА_7 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_6 на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01 листопада 2012 року по 31 липня 2013 року склала 13 813 грн 75 коп.

Вироком Южного міського суду Одеської області від 29 квітня 2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. За злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік зі звільненням його від покарання в силу ст. 75 КК України, якщо протягом річного іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов'язки щодо невиїзду на постійне місце проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, яку має повідомляти про зміну місця проживання, і періодично з'являтися на реєстрацію (а. с. 67, 68).

Разом з тим згідно з посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М. заявою від 23 вересня 2014 року до компетентного органу опіки та піклування м. Києва ОСОБА_7 заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказано, що обставини, викладені у його нотаріально посвідченій заяві від 18 вересня 2013 року, змінилися. Просив переглянути і скасувати висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення його батьківських прав (протокол засідання комісії від 04 червня 2014 року № 11) (а. с. 28).

У заяві від 30 вересня 2014 року до органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації відповідач ставив питання про перегляд і скасування висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 11 червня 2014 року та просив відмовити ОСОБА_6 у задоволенні заяви про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказував, що не відповідає дійсності та обставина, що він нібито самоусунувся від виховання дитини, на день звернення взаємовідносини з позивачкою змінилися, він у добровільному порядку здійснює матеріальне забезпечення сина і з виплати аліментів утворилася переплата (а. с. 29).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17 серпня 2010 року № ДВ-3/327, складеного державним виконавцем державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області Федоренко Н.М., станом на 30 червня 2010 року ОСОБА_7 переплачено борг зі сплати аліментів на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 20 549 грн 36 коп. (а. с. 50), що свідчить про те, що ухилення відповідача від матеріального забезпечення сина не носить системний характер.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судами встановлено, що порушені відповідачем вимоги законодавства щодо виховання дитини не носять системного характеру, ОСОБА_6 категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, суди дійшли передчасного висновку про позбавлення відповідача батьківських прав, що потягло ухвалення рішення, що не відповідає вимогам ст. ст. 213−214 ЦПК України та є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 28 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік