Номер провадження: 22-ц/785/4854/15
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2015 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Одеська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з заявою в якій просив встановити факт проживання однією сім'єю без укладення шлюбу з ОСОБА_4, 1963 року народження посилаючись на те, що він познайомився з ОСОБА_4 в вересні 2007 року. З листопада 2007 року вони почали проживати разом однією сім'єю, спільно вели господарство.

Мешкали у квартирі АДРЕСА_1, що належала на праві власності ОСОБА_5 За час спільного проживання однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 і ОСОБА_2 неодноразово спільно проводили ремонт квартири за спільні гроші (заміна вікон на металопластикові, ремонт сантехники та інше), проводили оплату комунальних послуг.

З листопада 2007 року спільно придбали продукти харчування, одяг, побутову техніку (пральну машину, телевізор, бойлер, електронагрівальні прилади, - програвач, мікрохвильову піч та інше). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. До цього вона довго і тяжко хворіла. В зв'язку з чим вона не могла працювати. ОСОБА_2 весь цей час за нею доглядав, купував медикаменти, продукти харчування, утримував її і квартиру, оскільки яких-небудь родичів у ОСОБА_4 не було.

Крім цього є інше майно, що придбалось за спільні гроші. Усі витрати по похованню, також поніс ОСОБА_2 за свої гроші.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення яким заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 10.06.2004 року за НОМЕР_1, виданого Управлінням житлово-комунального господарства ОМР, ОСОБА_4 належала квартира за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Районний суд дійшов до висновку, що заявником не доведена обґрунтованість його позиції у справі.

ОСОБА_2 посилався на ст. 256 ЦПК України та ст. 1264 ЦК України, як на правову підставу заяви.

Заявник пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4. До цього вона довго і тяжко хворіла. Вони проживали однією cім'єю, спільно вели господарство з 2007 року. ОСОБА_2 весь час за нею доглядав, купував медикаменти, продукти харчування, утримував її та квартиру.

Як зазначив у своїй заяві ОСОБА_2, встановлення факту проживання однією сім'єю потрібно йому для оформлення спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_4

Виходячи з аналізу судової практики ВСУ (лист ВСУ від 01 січня 2012 року), яку підготовили суддя Верховного Суду України Лященко Н.П. і науковий консультант управління вивчення та аналізу судової практики, кандидат юридичних наук Мельник З.П., що викладено у листі ВСУ "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення": "…до заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтво про народження дітей, довідки за місцем проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтво про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і не рухомого (чеки, квитанції, свідоцтво про право власності); "заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та введення господарства…"

На підтвердження своїх доводів разом із заявою ОСОБА_2 надав копію договору від 22 липня 2014 року на проведення поховання; три копії договору замови на організацію та проведення поховання від 22 липня 2014 року і 28 липня 2014 року свідоцтво про смерть та інші документи. Згідно цих документів усі витрати про поховання ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_2 Також у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення ОСОБА_2 зазначив трьох осіб, яких просив допитати у якості свідків, які можуть підтвердити доводи заявника.

Крім цього, з клопотанням від 16 грудня 2014 року (зареєстровано у канцелярії 22 грудня 2014 року) ОСОБА_2 надав копію кредитного договору від 22 грудня 2007 року (догові оформлений на ОСОБА_4, а в багатьох квитанціях про оплату чергових платежів знаходиться підпис ОСОБА_2, тобто заявник оплачував кредит, який був оформлений на ім'я ОСОБА_4); копія акту здачі монтажних робіт від 18 серпня 2010 року (акт монтажу склопакету у квартирі АДРЕСА_1 підписав ОСОБА_2, тобто він контролював і приймав роботи); копія договору купівлі-продажу від 28 грудня 2010 року з квитанцією про оплату (згідно цього договору купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав мікрохвильову піч, водонагрівач та інші речі, що встановлені в квартирі АДРЕСА_1); копію акту виконаних робіт від 22 листопада 2013 року у квартирі АДРЕСА_1 з копією квитанції до прибуткового касового ордеру (цей акт підписував ОСОБА_2, що свідчить про те, що заказ проводив та проводив оплату сантехнічних робіт ОСОБА_2); копію трудової книжки ОСОБА_4 (згідно даних якої ОСОБА_4 з 03 січня 2012 року не працювала, оскільки хворіла. Знаходилася на утриманні ОСОБА_2); надані копії фотографій (знімки свідчать, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з повагою відносилися один до одного).

Допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_2 дійсно проживав разом із ОСОБА_4 однією сім`єю з листопада 2007 року; що вони разом вели господарство, проводили ремонт у квартирі; опікувалися один за одним; жили в любові й згоді. При цьому свідки відзначили, що за проведення ремонту й придбання побутової техніки для квартири розплачувався ОСОБА_2 Також свідки пояснили, що проведенням ремонту керував ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_10 проживає в сусідні квартирі на одному сходовому майданчику, тому бачила як ОСОБА_2, так і ОСОБА_4 майже щодня.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснював, що він не одружений. На підтвердження цього факту був наданий його паспорт громадянина України, у якому відсутня відмітка про шлюб ОСОБА_2 з якою-небудь особою.

"… Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, допитані у судовому засіданні пояснили суду, що знали ОСОБА_4, яка проживала з ОСОБА_2, вони разом купували продукти харчування, побутову техніку, міняли вікна…." і все.

З зазначеного виходить, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що привело до ухвалення незаконного судового рішення.

Суд у рішенні зазначив, що "… пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися з моменту відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим кодексом. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки …".

Матеріалами справи підтверджено, що як ОСОБА_2 так і ОСОБА_4 опікувалися один за одним; вони мали взаємні права й обов'язки, тому що кожний з них опікувався про іншого (ОСОБА_2 більш двох років опікувався про хвору, коли вона змушена була звільнитися з роботи через хворобу, ніс усі витрати по її утриманню й багато чого іншого); спільно проводили ремонт у квартирі , де проживали разом, придбали разом меблі й побутову техніку. Крім того, оплату кредитного договору ОСОБА_4 проводили разом (квитанції про платіж підписані як ОСОБА_2, так і ОСОБА_4); опалату комунальних послуг робили разом (велика кількість квитанцій підписана ОСОБА_2 - у судовому засіданні оригінали квитанцій були показані).

Наданими до суду документами, показами свідків підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Тобто суд першої інстанції неправильно застосував у даному випадку норми матеріального права, що привело до ухвалення незаконного рішення.

У рішенні суд зазначив, що "… згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюють в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Зі змісту закону вбачається, що місцем проживання особи вважається місце її державної реєстрації у встановленому законом порядку…"

Дійсно ОСОБА_2 зареєстрований за іншою адресою, ніж проживає. Однак, це не означає, що він не проживає у квартирі АДРЕСА_1, оскільки він зареєстрований та проживає у одному місті. Такий порядок встановлений вже тривалий час.

Підтвердженням цього є довідка - форма № 1, згідно якої ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2007 року.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районним судом зазначені обставини з'ясовано неповно, висновок суду не відповідає встановленим обставинам, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення по суті.

Заявлені вимоги колегія суддів вважає обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга за викладених обставин підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживала за адресою - АДРЕСА_1 однією сім`єю без укладення шлюбу з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який проживає за адресою - АДРЕСА_1 з листопада 2007 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко