Справа №333/5271/15-ц
Провадження №2/333/2345/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

при секретарі Некрашевич Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 27.07.2015 р. звернувся ПАТ «ПРИВАТБАНК» із позовом про стягнення 21079,98 грн. до ОСОБА_2 Посилається на таке. Відповідно до договору без номеру від 22.02.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником акціонерного товариства комерційний банку «ПРИВАТБАНК» з 17.07.2009 р. ОСОБА_1 свої зобовязання за договором виконав, але відповідач станом на 30.06.2015 р. не виконує свої зобовязання внаслідок чого виникла заборгованість на суму 21079,98 грн., яка складається з наступного: 4400 грн. заборгованість за кредитом; 15199,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 980 грн. штраф (процентна складова).

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в суді позов не визнав, пояснив, що той кредит, який він брав він виплатив в повному обсязі. Платіжною карткою не користувався багато років, де вона знаходиться не знає, можливо її викрали разом із паспортом.

Представник відповідача ОСОБА_3 пояснив, що договір між банком та його довірителем ОСОБА_2 не укладався, він його не підписував, кредит не отримував, відомості зазначені в позові та додатках до нього фальшиві.

Заслухавши відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

Судом встановлено, що 22.02.2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір кредиту без номеру, шляхом написання останнім заяви, яка разом із Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору відповідачу були надані у кредит грошові кошти в сумі 1500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, який згідно із Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною картою, вказується на лицевій стороні картки.

Починаючи з 22 серпня 2012 року відповідач припинив сплату коштів із погашення кредиту.

Строк дії карти, виданої ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору 22.02.2006 року, закінчився 31.03.2013 року, що вбачається з листа № 30.1.0.0/2-20151204/439 від 04.12.2015 р. ПАТ «ПРИВАТБАНК».

При визначенні дати закінчення строку дії картки суд врахував, що сама карта, на лицевій стороні якої вказується строк її дії, відповідачем суду не представлена, тому вказані в листі відомості щодо строку дії карти не спростовані в суді.

Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що договір не підписувався відповідачем, оскільки сам відповідач в судовому засіданні підтвердив, що він оформлював кредит, але виплатив його, крім того, договір про надання кредиту не визнаний недійсним, тому підстав вважати, що він не підписаний відповідачем у суду не має. Також, суд не приймає доводи відповідача про те, що він можливо, втратив кредитну картку, оскільки в такому випадку він зобовязаний був прийняти міри для того, щоб обмежити можливість користуватись нею іншим и особами.

З наданого рахунку на імя ОСОБА_2 вбачається, що протягом 13.04.2006 р. 17.06.2009 року карткою активно користувались, відбувались банківські операції по зняттю готівки та поповнення рахунку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Судом фактично встановлена заборгованість станом на 30.06.2015 р. у звязку з не виконанням своїх зобовязань відповідачем на суму 21079,98 грн., яка складається з наступного: 4400 грн. заборгованість за кредитом; 15199,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 980 грн. штраф (процентна складова).

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. ст. 266, 267 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач, зокрема, посилалася на те, що позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до розділу 3 «Правил користування платіжною картою» строк дії карти зазначений на лицьовому боці карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня місяця. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії ) не надійшла письмова заява держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Як, вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_2 останнє повернення кредитних коштів відповідачем мало місце 21 серпня 2012 року на суму 200 грн., що свідчить про визнання свого боргу, тому має місце переривання строку позовної давності, та з цієї дати строк позовної давності починає розраховуватись спочатку.

Отже, станом на 27.07.2015 р. (день подання позову) трирічний строк не сплив. Крім того, строк дії картки встановлений до 31.03.2013 року, тобто на день подання позову, трирічний строк також не сплив.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що факт сплати грошей відповідачем повинний підтверджуватись меморіальними ордерами, оскільки поповнення рахунку здійснювалось в терміналі самообслуговування, що підтверджується випискою по рахунку.

Отже, підстав для відмови у позові у звязку із застосуванням строку позовної давності у суду не має.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт наявності заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором на суму 21079, 98 грн., які підлягають стягненню.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 1048, 1054 Цивільного Кодексу України ст.ст. 10, 60, 208, 212 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення суми - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором без номеру від 22.02.2006 року в сумі 21079 (двадцять одну тисячу сімдесят девять) грн.. 98 коп. та судовий збір в сумі 243,60 грн.

На рішення сторонами, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуюча Л.О. Варнавська