ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7849/15-ц
Провадження № 2/362/3268/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - Даниленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області про визнання права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0856 га на якій розміщено нежитлову будівлю по вул. Володимирська, 37, м. Васильків Київська область, та право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1606 га на якій розміщено нежитлову будівлю по вул. Соборна, 60, м. Васильків Київська область.

Вказуючи на те, що йому на підставі договорів купівлі-продажу від 19 травня 2006 року та 12 травня 2008 року належать на праві приватної власності нежитлові приміщення, розташовані по вул. Володимирська, 37, м. Васильків Київська область, та по вул. Соборна, 60, м. Васильків Київська область. Згідно кадастрового плану площа земельних ділянок розташованих під нежитловими будівлями становить відповідно 0,0856 га та 0,1606 га.

Оскільки відповідач, не зважаючи на виконання позивачем взятих на себе зобовязань, в усній формі відмовив позивачу у вчиненні будь-яких дій щодо оформлення права на земельні ділянки на які, відповідно з положеннями ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, до нього перейшло право в межах, що не визначені договором, але зайняті будівлями та є необхідними для їх обслуговування, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявився, проте 17 грудня 2015 року подав до суду заяву про можливість слухання справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує (а.с.32). Представник відповідача 17 грудня 2015 року подав до суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі (а.с.30).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Разом із тим відповідно до ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 19 травня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (споруди, приміщення), яка підлягає продажу на аукціоні, посвідченого 19 травня 2006 року державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1071, укладеного між управлінням з питань економіки та власності Васильківської міської ради, що діє на підставі Положення про управління з питань економіки та власності, затвердженого рішенням девятої сесії міської ради 24 скликання від 27 травня 2004 року за № 26.4-9-24 в особі начальника управління ОСОБА_2, та ОСОБА_1, позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля, що складає 1/1 частку, загальною площею 522,8 кв.м., що знаходиться за адресою м. Васильків, Київської області, вул.. Володимирська, № 37 (а.с. 8-12).

Згідно п. 13.4 Договору, ОСОБА_1 зобовязаний протягом двох років після підписання договору впорядкувати земельну ділянку.

22 вересня 2011 року позивач провів державну реєстрацію права власності нежитлової будівлі, що підтверджується витягом про державну реєстрацію № 31391207 від 22 вересня 2011 року, реєстраційний номер 13572687, номер запису 207 в книзі 3-175 (а.с.14).

12 травня 2008 року позивач на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (споруди, приміщення), яка підлягає продажу на аукціоні, посвідченого 12 травня 2008 року державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1765, укладеного між управлінням з питань економіки та власності Васильківської міської ради, що діє на підставі Положення про управління з питань економіки та власності, затвердженого рішенням Васильківської міської ради 5-ого скликання від 31 травня 2006 року за № 11-03-У в особі начальника управління ОСОБА_2, та ОСОБА_1, позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля, що складає 1/1 частку, загальною площею 629,5 кв.м., що знаходиться за адресою м. Васильків, Київської області, вул. Соборна, № 60 (а.с. 15-17).

Пунктом 12.1 Договору, ОСОБА_1 зобовязано протягом двох років з дня нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу впорядкувати земельну ділянку під обєктом.

13 травня 2008 року позивач провів державну реєстрацію права власності нежитлової будівлі, що підтверджується витягом про державну реєстрацію № 18793196 від 13 травня 2008 року, реєстраційний номер 20871257, номер запису 385 в книзі 4-163 (а.с.18).

При цьому, договорами не було визначено площі земельних ділянок на якій розташовані вище вказані нежитлові будівлі.

З огляду звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 0,0856 га для будівництва та обслуговування нежитлових будівель площею 522,8 кв.м., яка розташована за адресою м. Васильків Київської області вул. Володимирська, 37, площа земельної ділянки під нежитловою будівлею по вул. Володимирська, 37, складає 0,0856 га (а.с. 19-21).

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 0,1666 га для будівництва та обслуговування нежитлових будівель площею 629,5 кв.м., яка розташована за адресою м. Васильків Київської області вул. Соборна, 60, площа земельної ділянки під нежитловою будівлею по вул. Соборна, 60, складає 0,1666 га (а.с.22-26).

З врахуванням того, що правочини за яким позивач набув право власності на нерухоме майно вчинено 19 травня 2006 року та 12 травня 2008 року, суд при вирішенні спору застосовує норми матеріального права, що регулювали спірні правовідносини та є чинними станом на дати вчинення правочинів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, за вимогами ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або

споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 19 травня 2006 року), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 12 травня 2008 року), До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах,

встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача

переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

З аналізу змісту ч. ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України вбачається, що зазначена норма закріплювала самостійні правові режими права власності на земельну ділянку та права власності на розташовані на цій земельній ділянці об'єкти нерухомості, згідно з якими перехід права власності на будівлю та споруду до набувача нерухомого майна не тягне за собою безумовного (автоматичного) переходу права власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

При набутті у власність нерухомого майна (будівель, споруд) перехід права власності (права користування - у разі відсутності у відчужувача нерухомого майна права власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці об'єкти нерухомості) на земельну ділянку потребує окремого договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі чи споруди (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо або оренди).

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 Земельного Кодексу України (в редакції чинній у 2001 році) на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем.

Як роз'яснено в п. 18-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», (далі - Постанова) при вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з'ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

У п. 18 Постанови судам роз'яснено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України» від 27 квітня 2007 року і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15 та в ухвалі Верховного суду України від 23 квітня 2015 року у справі № 6-243цс15, що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, вказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2013 року у справі № 6-4815св13; від 30 липня 2014 року у справі № 6-15874 св 14; від 11 лютого 2015 року у справі № 6-25032св14; від 25 березня 2015 року у справі № 6-3296св15 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-15930св15.

Враховуючи викладене, а також, що при вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування будівель та споруд, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд з'ясувавши, зокрема, що це питання не могло бути визначено в договорі купівлі-продажу через відсутність правової підстави, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку відсутня, та приймаючи до уваги те, що реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування будівель та споруд, який існував до їх відчуження, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на земельні ділянки у заявленому позивачем розмірі.

Керуючись ст. ст. 120, 125 ЗК України, ст. ст. 328, 377 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 58, 60, 61, 209, 212 215, 218, 223, 294, 360-7 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0856 га на якій розміщено нежитлову будівлю по вул. Володимирська, 37, м. Васильків Київська область

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1606 га на якій розміщено нежитлову будівлю по вул. Соборна, 60, м. Васильків Київська область.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко