Справа № 500/2938/15-ц
Провадження № 2-з/500/50/15
УХВАЛА

09 червня 2015 року

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Жигулін С.М., розглянувши матеріали справи № 500/50/15-ц за позовом

ОСОБА_1

до

фермерського господарства «ОСОБА_2А.»

про

визнання права власності на посіви сільськогосподарських культур

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась із заявою про забезпечення позову та просить:

накласти арешт на посіви озимого ріпаку, що знаходяться на земельній ділянці площею 3,85 гектари на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №458809, виданого ОСОБА_1 19 вересня 2002 року Новопокровською сільською Радою народних депутатів;

заборонити відповідачу на період розгляду справи вчиняти будь-які дії щодо посівів озимого ріпаку, що знаходяться на земельній ділянці площею 3,85 гектари на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №458809, виданого ОСОБА_1 19 вересня 2002 року Новопокровською сільською Радою народних депутатів.

За матеріалами дослідження визнається доведеним наступне.

У відповідності до вимог ст. 153 ч.1 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовні вимоги стосуються визнання за ОСОБА_1 права власності на посіви озимого ріпаку, що знаходяться на земельній ділянці площею 3,85 гектари на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №458809, виданого ОСОБА_1 19 вересня 2002 року Новопокровською сільською Радою народних депутатів.

Позовною заявою вказана земельна ділянка визначена за № 173, що розташована в масиві №3 (64) на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, що є об'єктом договору оренди землі від 01 вересня 2014 року.

Роз'ясненнями п. 4 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Ухвалою господарського суду Одеської області у справі №916/4288/14 від 24 жовтня 2014 року за позовом фермерського господарства «ОСОБА_2А.» до фермерського господарства «Дінекс-Агро» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками у забезпечення позову заборонено здійснювати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, серед яких визначена земельна ділянка позивача.

Таким чином вказана земельна ділянка позивачем надана в оренду, існує спір щодо осіб, які мають право на користування вказаною земельною ділянкою. Користування земельною ділянкою передбачає отримання урожаю, що у свою чергу вимагає від сторони надання доказів, за якими може бути визнано право на урожай, а не на отримання орендної плати.

Вимогами ст. 153 ч.4 ЦПК України та роз'ясненнями п.16 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам. У звязку з цим суд чи суддя повинні розяснити позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього відповідних підстав вимагати застави.

Таким чином за відсутності доказів щодо предмета спору, який зумовлює право заявника в якості орендодавця отримати право власності на урожай, а також відсутність застави для покриття наслідків можливого завдання збитків щодо фермерського господарства «ОСОБА_2А.» і фермерського господарства «Дінекс-Агро, визнається відсутніми підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 210 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 у справі за позовом до фермерського господарства «ОСОБА_2А.» про визнання права власності на посіви сільськогосподарських культур про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_3