Дата документу 25.05.2015
ЄУ № 420/778/15-ц
Провадження №2/420/753/15
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
25 травня 2015 року Новопсковський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Бондар Ю.О.
при секретарі Котовій О.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення,
В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на заявлених вимогах наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином через оголошення у пресі, заяв про розгляд справи без його участі суду не надав.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини
Судом встановлено, що 03 грудня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № LGN0AD40300918.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад.
Згідно ст. 19 ЗУ «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»).
Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.
Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються, спосіб реалізації предмета застави ... із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.
Відповідно до умов договору застави, звернення стягнення на предмет застави у випадках передбачених п.п. 5.1.1., 5.1.2, 5.1.3., 5.1.4. цього договору, здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору. Якщо заставодержатель у випадку порушення заставодавцем умови кредитного договору набуває права звернення стягнення на предмет застави, він може використати таке право у випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%, несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту; іншого істотного порушення умов кредитного договору.
У п. 8.1.7 договору застави зазначено, що предмет застави належить клієнту на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.
Відповідно до пунктів 10.2.1 та 10.2.2 договору застави, в разі настанні події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про зазначену подію та реєструє в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Позичальник зобов'язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом прийому-передачі.
Так, з матеріалів справи вбачається, що банк направляв відповідачу лист, в якому повідомляв про порушення ним зобов'язань за договором та наслідки такого порушення. Однак, ОСОБА_1 не усунув зазначені порушення, предмет застави в заклад банку не передав. Отже, позовна вимога банку про вилучення у відповідача транспортного засобу є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦK України, закладом є застава рухомого майна, що дається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі.
Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України "Про заставу", відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави дається заставодавцем у володіння заставодержателя.
Відповідно до положень ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Разом з тим, вимоги банку про вилучення у відповідача комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на думку суду є безпідставними, оскільки як і ключі так і свідоцтво про реєстрацію є складовими частинами автомобіля, без яких його експлуатація чи транспортування є неможливими.
Отже, вимога про вилучення у відповідача автомобіля фактично передбачає і вилучення ключів і вилучення свідоцтва про реєстрацію, які не є самостійними предметами застави, а є складовими частинами автомобіля.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
У чинність ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, та витрати, повязані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ід.номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 834,89 грн. в рахунок понесених судових витрат.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: