У Х В А Л А

Іменем України

08 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і ОСОБА_1,

секретар Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 березня 2015 р. за позовом ОСОБА_2 до Закарпатської обласної державної адміністрації, третя особа головне управління Держземагентства в Закарпатській області, про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Закарпатської обласної державної адміністрації у вересні 2014 р.

Просив визнати за ним право власності на забудовану земельну ділянку площею 0.06 га, розташовану по вул. Кошута, № 17, у м. Чопі Закарпатської області.

На обґрунтування зазначав, що рішенням Чопської міської ради народних депутатів Ужгородського району від 31.03.1994 р. йому було передано у приватну власність для індивідуального будівництва земельну ділянку площею 0.06 га за вказаною адресою.

На підставі цього рішення був наданий дозвіл на право виконання будівельних робіт, виготовлений паспорт на забудову садиби, проект забудови земельної ділянки та складено акт відведення останньої у натурі. Ним також сплачується земельний податок.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.04.2013 р., яке набрало законної сили, визнано за ним право власності на незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого складає 15.40%, у звязку з чим згідно з вимогами ст. 120 ч.1 ЗК до нього перейшло право власності й на земельну ділянку по вул. Кошута, № 17, у м. Чопі.

Після уточнення меж населених пунктів указана земельна ділянка опинилась за межами м. Чоп на території Тисаашванської сільської ради за межами с. Тисаашвань, а тому належить до відання Закарпатської обласної державної адміністрації, яка відмовила йому в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (місцевості).

Відсутність державного акта на право приватної власності на земельну ділянку перешкоджає реєстрації за ним права власності на незавершений будівництвом житловий будинок.

Разом із тим, оскільки запис про належну йому земельну ділянку внесено до земельно-кадастрових документів у виді форми 6-зем, то це свідчить про наявність у нього права власності на цю земельну ділянку. Однак, це право не визнається відповідачем, у звязку з чим підлягає судовому захисту (а.с.34).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23.03.2015 р. у позові відмовлено (а.с.86-90).

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, що суд першої інстанції не забезпечив реалізацію його права на вільне володіння майном обєктом незавершеного будівництва, та зайнятою ним земельною ділянкою, яка внесена у земельно-кадастрову документацію (статистичну звітність форми 6-зем).

У письмовому запереченні та в судовому засіданні Закарпатська обласна державна адміністрація (в особі представника ОСОБА_3Ю.) не визнала скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін (а.с.120-122).

Суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Предметом позовних вимог є визнання права власності на забудовану земельну ділянку з підстав фактичної наявності цього права в позивача через унесення відомостей про ділянку в земельно-кадастрові документи у виді статистичної довідки форми 6-зем, що не визнається відповідачем, і переходу до позивача права власності на земельну ділянку в порядку, передбаченому ст. 120 ЗК України.

Як видно з матеріалів справи, рішенням 13 сесії 21 скликання Чопської міської ради Закарпатської області «Про виділення земельних ділянок» від 31.03.1994 р. ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку площею 0.06 га для індивідуального будівництва по вул. Кошута в м. Чоп (а.с.6). У акті про відведення земельної ділянки в межах села (селища, міста) без номера та дати значиться ділянка площею уже 0.07 га (а.с.10). За довідками Чопської міської ради від 12.11.2014 р. і 01.12.2014 р. дані про виділену ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.06 га по вул. Кошута, 17, у м. Чоп внесені до податкового обліку платника податків за землю і відноситься до земель житлової забудови та внесено до форми 6-зем (графа 35 забудовані землі) а.с.35, 60, 61.

Згідно з листом Тисаашванської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 10.07.2012 р. указана земельна ділянка знаходиться на території Тисаашванської сільської ради за межами населеного пункту (а.с.15). За довідкою начальника відділу містобудування та архітектури головного архітектора м. Чоп, указаний обєкт незавершеного будівництва знаходиться за межами м. Чоп (а.с.52).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суд від 11.04.2013 р., яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_2 право власності на обєкт незавершеного будівництва індивідуальний житловий будинок, по вул. Кошута, 17, у м. Чоп (а.с.16-17). На адресовану Закарпатській ОДА заяву ОСОБА_2 від 29.04.2014 р. про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Головне управління Держземагентства в Закарпатській області запропонувало заявнику зареєструвати право власності на житловий будинок (незавершене будівництва) та повторно звернутися до органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (а.с.18-20).

Указані дії Держземагентства позивач не оскаржив і до реєстраційного органу не звертався (зворотних даних немає).

Відповідно до ст.ст. 17 ч.1, 19 ч.1, ч.2, 22 ЗК 1990 р. (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться ОСОБА_4 народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Сільські, селищні ОСОБА_4 народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів. ОСОБА_4 народних депутатів надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 цього Кодексу. Проте, дію указаної статті зупинено стосовно власників земельних ділянок, визначених ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. N 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 цього Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною ОСОБА_4 народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, із наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, цією нормою визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Згідно з п.7 розділу X «Перехідні положення» ЗК 2001 р. громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки (постанова Верховного Суду України від 30 травня 2012 р. у справі N 6-31цс12).

Згідно з Положенням про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.93 р. № 15 (втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051) до земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні та цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять відомості про межі адміністративно-територіальних утворень, межі земельних ділянок власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, що перебувають у державній, колективній і приватній власності, їх кількість, якість, народногосподарську цінність та продуктивність по власниках землі і землекористувачах, населених пунктах, територіях сільських, селищних, міських, районних ОСОБА_4 народних депутатів, областях, Республіці Крим та Україні в цілому. Земельно-кадастрова документація включає книги реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Земельно-кадастрова документація ведеться згідно з інструкцією ведення державного земельного кадастру, затверджуваною Держкомземом.

Наказом Мінстату України від 07.12.1993 р. № 273 була затверджена форма державної статистичної звітності по земельних ресурсах «6-зем» («Звіт про наявність земель та розподіл їх по землекористувачах, власниках землі та угіддях»), відповідно до якої формувалася статистична звітність про наявність земель та розподіл їх по землекористувачах, власниках землі та угіддях, а в звіті зазначався власник або користувач відповідної земельної ділянки. Відповідно до вказаного Положення про порядок ведення державного земельного кадастру наказом Держкомстату України від 05.11.1998 р. № 377 (реєстрація в Мінюсті від 14.12.1998 р. за № 788/3228) була розроблена, затверджена та діє Інструкція із заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем). (Інструкція), наказ Мінстату України від 07.12.1993 р. № 273 було скасовано. За правилами Положення (п.п.1, 2, 17) та Інструкції (Розділ І, Розділ ІІ щодо рядків 17, 21, 22, графи 1 та інших параметрів звіту за формою 6-зем), облік кількості земель ведеться, зокрема, по власниках землі і землекористувачах; у рядках 17, 21, 22 звіту враховуються дані про громадян, яким надано землі у власність і користування для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибні ділянки).

Зазначені норми матеріального права не дають підстав для висновку, що форма державної статистичної звітності по земельних ресурсах «6-зем» є складовою земельно-кадастрової документації.

Окрім того, рішенням Чопської міської ради від 31.03.1994 р. (а.с.6) земельна ділянка ОСОБА_2 у приватну власність (відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок») не передавалася. Наявний у справі лист Чопської міської ради від 11.04.2012 р. (а.с.7) суперечить цьому рішенню.

Таким чином, оскільки доказів посвідчення цього права відповідною ОСОБА_4 народних депутатів шляхом запису в земельно-кадастрових документах позивач не подав і таких у справі не встановлено, державний акт на право приватної власності на спірну землю ОСОБА_2 не видавався, то стверджувати про наявність у нього права власності на земельну ділянку площею 0.06 га по вул. Кошута, № 17, у м. Чопі немає підстав.

За доведеності факту посвідчення права власності на земельну ділянку в установленому Декретом КМУ від 26 грудня 1992 р. № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» порядку визнавати це право через суд не потребується.

Визнання права можливе в разі виникнення спору щодо його належності між особою, що вважає право порушеним, та іншою, яка претендує на відповідний титул. Такий спосіб захисту прав може бути застосований при наявності спору про право, якого між сторонами по суті не існує.

Правом на приватизацію земельної ділянки позивач дотепер не скористався.

Згідно з приписами ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на судовий захист своїх прав лише в разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до наявності в позивача права приватної власності на земельну ділянку через унесення відомостей про цю ділянку до статистичної довідки форми 6-зем і переходу до нього права власності на земельну ділянку в порядку, передбаченому ст. 120 ЗК України не спростовують указаного висновку суду як взаємовиключні, аналогічні доводам позовної заяви, суперечні фактичним обставинам справи та належним до застосування у спірних правовідносинах нормам матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 березня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: