АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Яворовського Геннадія Леонідовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню об'єктів газової промисловості «УКРГАЗПРОЕКТ»»

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню об'єктів газової промисловості «УКРГАЗПРОЕКТ» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації частини заробітної плати у зв'язкуіз затримкою термінів її виплати, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2015 року даний позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню об'єктів газової промисловості «УКРГАЗПРОЕКТ» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу при звільненні 18 007 гривень 76 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку 9 070 гривень 52 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 1 208 гривень 07 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Український інститут по проектуванню об'єктів газової промисловості «УКРГАЗПРОЕКТ» подало апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи та помилковість висновків суду. Зазначає, що позивачці дійсно не виплачувалася заробітна плата у зв'язку із скрутним фінансовим станом підприємства, що спонукало її подати заяву про звільнення з підстав порушення трудового законодавства щодо виплати заробітної плати. Проте, при її звільненні з роботи сторони досягли домовленості, що позивачка звільняється з роботи за власним бажанням, а усі належні їй при звільнені платежі будут сплачені їй за два раза протягом місяця з дня звільнення. У зв'язку із такою домовленістю, позивачка була звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України, без зазначення, що звільнення відбулося з підстав порушення роботодавцем трудового законодавства. Вважав, що оскільки позивачка наказу про своє звільнення не оскаржувала та не ставила питання про зміну формулювання підстав звільнення, вимоги про стягнення вихідної допомоги у розмірі трьохмісячної заробітної плати задоволенню не підлягають, як й інші вимоги, виходячи з того, що розрахунок не проведений своєчасно за відсутності у відповідача грошових коштів.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта ДзівалтовськийВ.В. апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Позивачка просила апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у трудових відносинах з 01.03.1994 року.

11.11.2014 року позивачка подала заяву про її звільнення з роботи за власним бажанням за частиною 3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку із затримкою виплати заробітної плати з червня по жовтень місяці 2014 року та просила виплатити їй вихідну допомогу у вигляді тримісячної середньої заробітної плати відповідно до ст. 44 КЗпП України (а.с.13).

Наказом № 264-К від 11.11.2014 року, у день подання заяви, ОСОБА_2 була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі поданої нею заяви згідно ст. 38 КЗпП України.

Та обставина, що відповідач при звільненні позивачки з роботи не зазначив ч. 3 ст. 38 КЗпП України, тобто ту норму права за якою позивачка просила її звільнити й те, що у межах заявленого позову ОСОБА_2 не заявляла вимог про зміну формулювання підстав її звільнення, не можуть бути підставою для відмови у стягненні на її користь вихідної допомоги, оскільки звільнення останньої відбулося саме за її заявою від 11.11.2014 року, яка містить чітки причини її звільнення - у зв'язку із порушенням термінів виплати зарплати протягом майже півроку, іншої заяви вона не подавала.

Посилання апелянта на домовленість сторін щодо звільнення за іншими ніж просила позивачка підставами, нею заперечується, а відповідачем не доведена ніякими доказами й тому не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, наявність заборгованості по зарплаті за вказаний період та несвоєчасну її виплату, що є порушенням трудового законодавства, відповідач не заперечував.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що запис про звільнення позивачки з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України без зазначення частини, яка включає в себе у тому числі і частину третю, відповідно до якої позивачка просила здійснити її звільнення, не свідчить про те, що позивачка погодилася бути звільненою з інших ніж вона просила правових підстав.

Тому суд обґрунтовано стягнув з відповідача на підставі ст. 44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, що складає 18 007 гривень 76 коп. і доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Судом встановлено і це не заперечується відповідачем, що на час звільнення позивачки їй належало до виплати 7 623.79 грн. заробітної плати за листопад 2014 року та компенсації невикористаної відпустки. Крім того у відповідача існував перед позивачкою борг по заробітної платі: за червень 2014 року - 3973,62 грн., липень 2014 року - 4615,90 грн., серпень 2014 року - 3715,66 грн., вересень 2014 року - 4097,18 грн., жовтень 2014 року - 3918,26 грн.

В день звільнення відповідач не розрахувався з позивачкою. Після звільнення їй було виплачено 1 986,81 грн. 28.11.2014 року, що складає 50% зарплати за червень місяць 2014 року, фактичний розрахунок був проведений 30.12.2014 року.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року, від 01квітня 2015 року, від 21 листопада 2011 року, від 16 січня 2012 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача коштів для своєчасного розрахунку з позивачкою.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Яворовського ГеннадіяЛеонідовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню об'єктів газової промисловості «УКРГАЗПРОЕКТ» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/1304/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7050/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Богдан О.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.