Справа № 352/266/15-ц
Провадження № 2/352/339/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Дузінкевича І.М.

секретаря Кожуховської О.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного державного об»єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про стягнення належних виплат при звільненні, та ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного державного об»єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про визнання незаконним та скасування наказу №02-03/9 від 03.02.2015р.,-

в с т а н о в и в :

Позивачка 05.02.2015р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення належних виплат при звільненні.

06.04.2015р. позивачка звернулася з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу №02-03/9 від 03.02.2015р.

Ухвалою суду від 09.06.2015р. дані справи об»єднано в одне провадження.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 13.10.1976р. вона працювала на Івано-Франківському обласному державному об»єднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості. 20.06.2014р. вийшла на пенсію та звільнена за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України, про що був виданий наказ № 02-03/54 від 20.06.2014р. про звільнення та нарахування одноразової грошової допомоги за безперервний стаж роботи у відповідності до п.10.14 колективного договору. Дану допомогу в сумі 107612грн. їй нарахували, однак попросили не вимагати на той час її виплати, оскільки відсутні необхідні кошти. Натомість запропонували їй продовжити роботу, на що вона погодилась, і з 23.06.2014р. її прийняли на посаду старшого майстра цеху ЛГВ №1, про що було видано відповідний наказ №02-03/55 від 23.06.2014р. Новопризначений керівник 03.11.2014р. звільнив її з роботи по угоді сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України наказом №02-03/83 від 03.11.2014р. Однак ні в день звільнення, ні в наступні дні їй не було виплачено жодної суми. Свою відмову виплатити належні їй суми при звільненні адміністрація мотивувала тим, що при проведенні інвентаризації у її відділенні встановлено недостачу, і вона зобов»язана її відшкодувати з нарахованих їй сум. На її вимогу проведення з цього приводу службового розслідування, встановлення розміру заподіяної шкоди адміністрація не реагувала, а обмежилась тільки моральним тиском та залякуванням. Внаслідок таких дій їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 2000грн. Крім того, уже після звернення з даним позовом до суду, 07.02.2015р. на її адресу надійшов лист від відповідача про те, що підстави для нарахування та виплати їй одноразової матеріальної допомоги у відповідності до колективного договору відсутні, у додаток до даного листа було долучено наказ №02-03/9 від 03.02.2015р. «Про зміну наказу №02-03/54 в частині.» Вважає даний наказ незаконним, оскільки ним скасовано проведення їй виплати одноразової матеріальної допомоги, яка була нарахована ще 20.06.2014р. та занесена на рахунок 70/1 бухгалтерського обліку(нараховані і не виплачені), а також чинним законодавством України у сфері праці не допускається видача правових актів локального характеру із зворотною дією в часі. Просила скасувати зазначений наказ як незаконно виданий із порушенням трудового законодавства, стягнути з відповідача у її користь 114016грн. належних їй до виплати при звільненні середній заробіток в розмірі 12750грн. за час затримки по день фактичного розрахунку, компенсацію за невикористану відпустку в кількості 9 календарних днів, заробітну плату за жовтень в сумі 6404грн. та моральну шкоду в сумі 2000грн.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовільнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість, пояснив, що позивачка не з»являлась до відповідача для отримання розрахункових; коли представники відповідача поїхали до неї додому 05.11.2014р. для виплати їй розрахункових у зв»язку зі звільненням, позивачку вдома не застали, про що було складено відповідний акт. Просив у позові відмовити.

Представник відповідача у наступні судові засідання не з»явився, надав суду письмові клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з неможливістю прибути. Однак, суд не приймає до уваги дані клопотання, оскільки представником відповідача неодноразово, а саме: 24.02.2015р., 17.03.2015р., 19.05.2015р. та 09.06.2015р. подавалися заяви про відкладення розгляду справи у зв»язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника, що свідчить про затягування даного трудового спору. Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_2. з 13.10.1976р. до 20.06.2014р. працювала на Івано-Франківському обласному державному об»єднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.(а.с.34-36). Згідно наказу від 20 червня 2014року №02-03/54 позивачка звільнена з роботи за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію, відповідно до ст. 38 КЗпП України та на підставі п.10.14 колдоговору бухгалтерію зобов»язано провести нарахування одноразової грошової допомоги за безперервний стаж роботи в об»єднанні 37років 8місяців, виплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості 96календарних днів за період роботи з 20.07.2011р. по 20.06.2014р.(а.с.5). Відповідно до розрахунку належних до виплати сум при звільненні ОСОБА_2., який наданий останньою, оскільки відповідачем не надано відповідні докази з цього приводу, незважаючи на зобов»язання їх ухвалою Тисменицького районного суду від 10 лютого 2015року, одноразова грошова допомога на підставі п.10.14 колективного договору складає 107612грн., компенсація за невикористану відпустку і заробітна плата за жовтень складає 5604грн. Однак дані суми позивачці не були виплачені по причині, як ствердила у судовому засіданні остання, відсутності необхідних коштів. Вказаних обставин сторона відповідача не спростувала.

Згідно наказу від 23 червня 2014року №02-03/55 ОСОБА_2. прийнято на роботу на посаду старшого майстра цеху розливу ЛГВ №1 з 23.06.2014р.(а.с.6). Наказом від 22 жовтня 2014року позивачку звільнено з роботи 03.11.2014р. по угоді сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України. Відділ обліку зобов»язано виплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості 9 календарних дів за період роботи з 23.06.2014р. по 03.11.2014р.(а.с.40).

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У порушення вказаних вимог трудового законодавства відповідачем не виплачено позивачці жодної належної їй до виплати суми. При цьому, суд критично оцінює надані представником відповідача акти про відмову від підпису акту інвентаризації від 04.11.2014р.(а.с.60) та про відсутність ОСОБА_2. за місцем реєстрації від 05.11.2014р.(а.с.61), з огляду на встановлену в судовому засіданні обставину щодо того, що ніхто з адміністрації відповідача до позивачки не дзвонив, не повідомляв про отримання розрахунку, яку сторона відповідача не спростувала.

Згідно оскаржуваного наказу №02-03/9 від 03 лютого 2015року «Про зміну наказу №02-03/54 від 20.06.2014р. в частині.» ОСОБА_2. скасовано нарахування виплати одноразової матеріальної допомоги, передбаченої наказом №02-03/54 від 20.06.2014р. «По особовому складу». Адміністрація відповідача мотивувала це тим, що оформлення наказів від 20.06.2014р. «По особовому складу» та від 23.06.2014р. «Про прийняття на роботу» було спрямовано виключно на отримання одноразової матеріальної допомоги з порушенням норм колективного договору, а не настання реальних наслідків припинення трудового договору в зв»язку з виходом на пенсію, з яким виключно і пов»язана виплата цієї допомоги.

Як вбачається з колективного договору між керівництвом і профспілковим комітетом Івано-Франківського обласного державного об»єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості розділ 10 п.10.14. працівникам підприємства встановлено за їх сумлінну працю та безперервний стаж роботи одноразову матеріальну допомогу з розрахунку 50% середньомісячної заробітної плати за кожний відпрацьований рік, при виході на пенсію та при звільненні на протязі 3-х місяців від дня досягнення граничного віку, та при звільненні у зв»язку з інвалідністю. Пенсіонери, які залишаються працювати понад норму 3 місяці і більше матеріальну вислугу не нараховувати. Матеріальна допомога нараховується і виплачується тільки один раз. Виплату одноразової допомоги проводити після повного погашення заборгованості попереднім працівникам, що вийшли на пенсію і по мірі наявності коштів. Пенсіонер може бути прийнятий на роботу на розгляд адміністрації по строковому договору і не на керівну посаду.(а.с.7-32).

З огляду на те, що позивачці правомірно у відповідності до п.10.14 розділу 10 колективного договору нараховано одноразову грошову допомогу за безперервний стаж в об»єднанні, вказана матеріальна допомога має бути їй виплачена. При цьому прийняття позивачки на роботу з 23.06.2014р. не є перешкодою для виплати нарахованої допомоги.

Тому суд вважає незаконним оскаржуваний наказ «Про зміну наказу №02-03/54 від 20.06.2014р. в частині.», який порушує права позивачки, позбавляє її права на належні їй до виплати кошти, який слід скасувати.

Що стосується стягнення з відповідача коштів за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 12750грн., то дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки позивачкою не доведено вину відповідача у затримці виплати. Так само не доведено і спричинення їй моральної шкоди, у чому саме полягають моральні страждання позивачки.

З огляду на викладене суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути 107612грн. одноразової грошової допомоги, 1354грн. компенсації за невикористану відпустку, 4250грн. заробітної плати за жовтень

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.Тому з відповідача також слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 1132грн. та за немайнову вимогу- 243,60грн.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 88, 213-215, 218, 367 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Скасувати наказ №02-03/9 від 03 лютого 2015року "Про зміну наказу №02-03/54 від 20.06.2014р. в частині."

Стягнути з Івано-Франківського обласного державного об»єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості в користь ОСОБА_2 107612(сто сім тисяч шістсот дванадцять)грн. одноразової грошової допомоги, 1354(одну тисячу триста п»ятдесят чотири)грн. компенсації за невикористану відпустку, 4250(чотири тисячі двісті п»ятдесят)грн. заробітної плати за жовтень, а всього 113216(сто тринадцять тисяч двісті шістнадцять)грн.

Стягнути з Івано-Франківського обласного державного об»єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості в користь держави судовий збір 1132(одну тисячу сто тридцять дві)грн. та 243(двісті сорок три)грн. 60коп.

Рішення в частині стягнення виплат за один місяць, в розмірі середньомісячної заробітної плати -звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий І.М.Дузінкевич