Номер провадження: 22-ц/785/4949/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 06квітня 2015р. про відмову у відкритті провадження по справі у частині позову за позовною заявою ОСОБА_2 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання постанови державного виконавця недійсною, визнання акту передачі майна недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

встановила:

Ухвалою суду від 06 квітня 2015р. ОСОБА_2 було відмовлено у відкритті провадження по справі у частині її позову про визнання недійсною постанови головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 за №В-15/1/2012 від 20 травня 2013р. та визнання недійсним акту передачі майна стягувача в рахунок погашення боргу (а.с.27).

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на те, що суд безпідставно відмовив у відкритті провадження по справі в частині, заявлених нею вимог про визнання постанови державного виконавця недійсною, та визнання акту передачі майна недійсним (а.с.29-32).

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_2, ОСОБА_3, його представника, представника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, обговоривши доводи апеляційної скарги, та надані докази, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 02 квітня 2015р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання постанови державного виконавця недійсною, визнання акту передачі майна недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Ухвалою суду від 06 квітня 2015р. ОСОБА_2 було відмовлено у відкритті провадження по справі у частині позову ОСОБА_2 про визнання недійсною постанови головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 за №В-15/1/2012 від 20 травня 2013р. та визнання недійсним акту передачі майна стягувача в рахунок погашення боргу (а.с.27).

При цьому суд першої інстанції вказав, що предметом позову є визнання недійсними постанови та акту з підстав неправомірності дій посадових осіб першого Суворовського ВДВС ОМУЮ, якими вони були ухвалені.

Суд прийшов до висновку, що відповідно до ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи в частині вказаних вище позовних вимог має відбуватися в порядку адміністративного судочинства, а не в порядку цивільного судочинства, і що відповідно до ст. 16 ЦПК України, не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Судова колегія не погоджується з вказаним висновком суду, який є передчасним і не відповідає вимогам закону.

З позовній заяви ОСОБА_2 вбачається, що дійсно предметом позову є визнання недійсними постанови головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 20 травня 2013р. і акту від 20 травня 2013р. про передачу майна боржника ОСОБА_5 з підстав неправомірності дій посадових осіб першого Суворовського ВДВС, а також визнання недійсним свідоцтва про право власності від 23 вересня 2013р., видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу на імя ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала боржнику ОСОБА_5

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 2004року. Інша 1/2 частина вказаної квартири належала її колишньому чоловіку ОСОБА_5

Суворовським районним судом м. Одеси на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист від 25 серпня 2009р. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошової суми в розмірі 152200грн.

В 2013р. їй стало відомо, що в рахунок погашення боргу ОСОБА_5 майно у вигляді 1/2 частини вищевказаної квартири було передано ОСОБА_3 В подальшому державною виконавчою службою були скасовані як постанова так і акт про передачу майна ОСОБА_3 У звязку з чим ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2013р. за її заявою було залишено без розгляду її позов до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання акту передачі майна стягувачу недійсним.

Однак, з листа виконавчої служби від 04 березня 2014р. їй стало відомо, що ОСОБА_3 саме на підставі акту передачі від 20 травня 2013р., отримав свідоцтва про право власності від 23 вересня 2013р., видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу на імя ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала боржнику ОСОБА_5 Тому вона звернулася до суду з вказаним позовом, так як вважає, що передача ОСОБА_3 майна за вказаним актом є незаконною, та порушує її права, як власника іншої 1/2 частини вищевказаної квартири.

Відповідно статті 181 Кодексу України про адміністративне правопорушення про особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено іншій порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ст.7 Закону Про виконавче провадження визнано, що учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, субєкти оціночної діяльності субєкта господарювання.

Статтею 8 Закону Про виконавче провадження встановлено, що сторонами у виконавчому проваджені є стягував і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий лист. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Пунктом 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ розяснено, що скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК , підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ. Інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Судом першої інстанції вищевказані вимоги закону не враховано та передчасно зроблено висновок, що вимоги ОСОБА_2 в частині її позову про визнання недійсною постанови державного виконавця і акту передачі майна стягувача в рахунок погашення боргу підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не в порядку цивільного судочинства, оскільки судом не було зясовано чи є ОСОБА_2 учасником, стороною виконавчого провадження чи була вона залучена до проведення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа про стягнення боргу з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3

Крім того, судом першої інстанції взагалі не вмотивовано чому відповідно до ст. 16ЦПК України, яка визначає розгляд кількох повязаних між собою вимог, на думку суду не допускається обєднання в одне провадження вимог ОСОБА_2 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання постанови державного виконавця недійсною, визнання акту передачі майна недійсним та заявлених нею вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності, з урахуванням того, що саме на підставі вищевказаних постанови і акту було отримано стягувачем ОСОБА_3 свідоцтво про право власності.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, як постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.304, 307, 311, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015р. про відмову у відкритті провадження по справі у частині позову скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої, ОСОБА_3 в частині визнання постанови державного виконавця недійсною, визнання акту передачі майна недійсним повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження в цієї частині позову ОСОБА_2

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Сидоренко І.П.

Судді Погорєлова С.О.

ОСОБА_6