11.06.2015 Справа № 756/5793/14-ц
Номер провадження 2/756/132/15
Номер справи 756/5793/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року Оболонський районний суд м.Києва

в складі: головуючого - судді - Яценко Н.О.

при секретарі - Головатюк І. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 про визнання права власності. В обґрунтування позову вказує, що згідно договору купівлі-продажу від 10.04.2003 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу від 08.11.2010 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

В листопаді 2011 року, ОСОБА_2, опікун ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом порушених прав підопічного ОСОБА_1, з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 10.04.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, оскільки такий правочин вчинений дієздатною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року скасовано рішення апеляційного суду міста Києва від 20.08.2013 року, ухвалу Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2013 року , а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2013 року залишено в силі.

Таким чином , згідно судового рішення, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладений 10.04.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_2 вказує, що спірна квартира була відчужена особою, яка не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Тобто квартира відчужена без волі на те її власника. Власник в силу свого психічного стану не міг виразити таку волю, квартиру ніколи не продавав, нікому її не передавав, ніяких грошей за неї ніколи не отримував. Зазначений факт встановлений рішенням судів у справі про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, тож додаткового доказування не потребує (є преюдиційним). Посилаючись на ч.1 ст.387, ч.1 ст.388 , 392 ЦК України просить суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні опікун позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позов підтримала, з урахуванням уточнень та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судових засіданнях проти позову заперечував, з посиланням на те, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки в рішенні Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2013 року, яким було визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 10.04.2003 року, зазначено, що позивач про укладення договору купівлі-продажу дізнався наприкінці 2010 року, а тому просив застосувати ст. 267 ЦК України та відмовити в позові.

Також суду пояснив, що відповідач ОСОБА_3 , на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2003 року перебував у родинних відносинах з ОСОБА_1 позивачем у справі.

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_7 - покійної дружини ОСОБА_1

В період з моменту укладення вищевказаного договору і до 08.11.2010 року ( укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу), питання володіння спірною квартирою вирішувалося між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - по сімейному, як між родичами.

ОСОБА_3 на протязі періоду з 10.04.2003 року по 08.11.2010 року був власником цієї квартири, тобто володів, користувався та мав право розпорядитися нею .

Починаючи з 08.11.2010 року уклавши договір купівлі-продажу ОСОБА_4 набув право власності на спірну квартиру, змінив вхідні двері, замки, частково вивіз старі меблі.

Протягом приблизно 6 місяців , до моменту коли позивач почав чинити йому перешкоди у користуванні, ОСОБА_4 безперешкодно користувався спірною квартирою.

Перешкоди у користуванні спірною квартирою полягали у тому, що опікун ОСОБА_2 змінила замки на вхідних дверях та без погодження із власником заселила до квартири свого брата ОСОБА_1, якого судом було визнано недієздатним через психічне захворювання.

Також зазначав, що суд безпідставно в ході розгляду справи прийняв віндикаційний позов , просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з*являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи в судових засіданнях позов підтримувала та просила задовольнити. В судове засідання призначене на 03.06.2015 року не з*явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно договору купівлі-продажу від 10.04.2003 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу від 08.11.2010 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2003 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., ОСОБА_4, Оболонська районна у м.Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) про визнання договору недійсним позов задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладений 10.04.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року скасовано рішення апеляційного суду міста Києва від 20.08.2013 року, ухвалу Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2013 року , а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2013 року залишено в силі.

Так, Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Статтями 387, 392 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності, проте суд вважає, що строк звернення до суду з даним позовом не пропущено, оскільки строк звернення до суду в даному випадку слід рахувати безпосередньо з моменту визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_1 є титульним володільцем - власником оспорюваного майна, але не володіє ним. Квартира вибула не з його волі, оскільки як убачається з рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2013 року станом на період часу, до якого відноситься укладення договору купівлі-продажу квартири - 10.04.2003 року, ОСОБА_1 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними . Отже, вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню.

Вимога про визнання права власності є додатковою до вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння і є такою, що супроводжує цей віндикаційний позов. Оскільки опікун в інтересах власника майна просить суд захистити право власності, а у суду є на це достатні правові підстави, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 3654 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 387, 388, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :