У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дьоміньої О.О.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа яка не заявляє самостійних вимог - Реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спадковому майні, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 08 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, на обґрунтування позовних вимог послалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її та відповідачів мати ОСОБА_7 Вона є єдиною спадкоємицею по заповіту матері на все майно, прийняла спадщину, проте не може в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, так як за життя спадкодавець не провела державну реєстрацію права власності на спадковий будинок і також втрачено оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку. Тому позивачка просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 4,0568 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, звернулися із зустрічним позовом до ОСОБА_4 у якому просили встановити факт прийняття спадщини кожним після смерті батька та визнати право власності на 1/6 частини спірного житлового будинку за кожним в порядку спадкування після смерті батька.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалися на те, що спірний будинок придбаний батьком і матір'ю у шлюбі в 1974 році де батько ОСОБА_8 значився головою двору до 1979 року. З 1980 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року їх батько проживав в іншій сім'ї за іншою адресою.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 08 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 4,0568 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва яка розташована на території Шубівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, згідно державного акта серії НОМЕР_1, виданого Кагарлицькою РДА 29 серпня 2005 року.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 березня 2015 року рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 08 грудня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 право власності на житловий будинок будинок АДРЕСА_1

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позову ОСОБА_4 та в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ухвалити нове рішення, а рішення суду апеляційної інстанції в частині скасування рішення місцевого суду залишити без змін, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що спірний будинок придбаний батьком і матір'ю сторін у шлюбі в 1974 році, про що зазначено у по господарській книзі Шубівської сільської ради, де батько сторін значиться головою двору до 1979 року. Суспільна група господарства була колгоспний двір з особовим рахунком № 362, де також зазначено, що голова двору ОСОБА_8 працював трактористом в колгоспі, а його дружина ОСОБА_7 різноробочою в цьому ж колгоспі, та була членом колгоспу, у 1986 року шлюб між батьками було розірвано.

З 1980 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько сторін проживав в іншій сім'і.

Крім того, судами також встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були членами колгоспного двору до 1990 року, а ОСОБА_4 стала членом колгоспного двору і проживала у спірному будинку разом з матір'ю з дня народження і мешкає по теперішній час.

Отже, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що спірний будинок на час смерті батька сторін спору був майном колгоспного двору, а не спільним сумісним майном подружжя, тому зустрічний позов про визнання права власності на спірне майно, як на спадщину після смерті батька необґрунтований, а позивачка, набула право власності на весь будинок, як колишній член колгоспного двору та як єдиний спадкоємець після смерті своєї матері.

Такі висновки ґрунтуються на зібраних у справі доказах та нормах ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР, п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

О.О. Дьоміна В.М. Коротун А.В. Маляренко