Справа № 339/177/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2673/2015
Головуючий у 1 інстанції Головенко О. С.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

за участю: апелянта ОСОБА_2

апелянта ОСОБА_3 та її і ОСОБА_4

представника - ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6- ОСОБА_7

представника Болехівської міської ради - Калитин І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Болехівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Болехівського міського суду від 27 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулись в суд з зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що вони та багато інших громадян, що працюють у розташованих в центрі м. Болехова установах тривалий час користувались спільною громадською вбиральнею на земельній ділянці по АДРЕСА_2. У 2007 році позивачі за власні кошти зі згоди Болехівського міського голови та начальника земельного відділу на місці старої вбиральні побудували нову. По сусідству з позивачами на одному подвір'ї по АДРЕСА_1 знаходилась будівля міської лікарні, яку викупив відповідач ОСОБА_6, який 25.03.2014 року без дозволу знищив вбиральню. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачам заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 24795 грн. - вартість зруйнованої вбиральні, та моральну шкоду, яку останні оцінили в 60000 грн., та просили стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6 та Болехівської міської ради.

Рішенням Болехівського міського суду від 27.10.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду , вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, доводи якої зводяться до того, що суд прийшов до помилкового висновку з приводу того, що позивачі не довели, що вказане майно належало їм на праві власності, а відтак вони не мають права на компенсацію збитків. Встановивши, що позивачами були понесені витрати на будівництво громадської вбиральні та септика та дослідивши розмір реальних збитків, які потрібні для проведення відновлювального ремонту, суд безпідставно відхилив позовні вимоги. Проте, в ст.22 ЦК України не передбачено, що особа, річ якої знищено позбавляється права на відшкодування, якщо така річ не перебувала в неї на праві приватної власності. Суд припустив, що оскільки позивачами не доведено факт правомірності побудови громадської вбиральні, оскільки не було підписано сервітутної угоди на обслуговування вбиральні, то вона побудована неправомірно і підлягає знесенню, а позивачі за таких умов втрачають право на стягнення понесених на будівництво коштів. Проте, суд не звернув увагу на надані письмові докази, що підтверджують правомірність спорудження вбиральні. Тому, позивачі просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, та оцінивши зібрані докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування вартості споруд передбачено лише для їх власників, якими позивачі не були, відтак останнім також відмовлено в задоволенні відшкодування моральної шкоди.

Встановлено, що ОСОБА_6 на приватизаційному аукціоні 27.07.2010 року придбав громадський будинок в м. Болехові по АДРЕСА_1 (колишнє приміщення терапевтичного відділення Болехівської ЦМЛ). Відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 06.12.2013 року Болехівська міська рада продала ОСОБА_6 земельну ділянку, площею 0,0812 га. Рішенням Болехівського міського суду від 19.11.2014 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28.01.2015 року даний договір визнаний недійсним.

Сторони визнають, що на спірній земельній ділянці в м. Болехові по АДРЕСА_1 знаходилась вбиральня. Позивачі посилались на те, що вбиральню вони спорудили за власний рахунок з дозволу органу місцевого самоврядування. Спір виник внаслідок неправомірних, на думку позивачів, дій ОСОБА_6, який знищив вбиральню та засипав септик, спричинивши їм матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167,1192 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Як вірно досліджено судом першої інстанції, позивачами жодними належними засобами доказування не доведено, що вбиральня є їх власністю, споруджена правомірно, за їхні кошти та на наданій для цього земельній ділянці. Жодного дозволу чи договору з Болехівської міською радою на спорудження вбиральні не укладалось, відсутні докази про затратність будівельних матеріалів та виконаних робіт, кошторисна документація та участь кожного з позивачів при будівництві у 2007 році.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За відсутності доказів про те, що саме позивачі були власниками нерухомого майна чи будівельних матеріалів, використаних для спорудження вбиральні, передчасним є задоволення вимог про стягнення з відповідача збитків за пошкодження майна.

Більше того, комісією Болехівського міськвиконнкому 25.03.2014 року при обстеженні встановлено розлив з септика нечистот, що знаходиться на земельній ділянці в м. Болехові по АДРЕСА_1 та зобов'язано власника ОСОБА_6 до 01.04.2014 року привести земельну ділянку у належний стан ( т.1 а.с.2041). Тому дії останнього не можуть визнаватись неправомірними, оскільки здійснювались на виконання припису органу місцевого самоврядування.

Посилання позивачів на те, що шкода завдана в зв'язку з сприянням Болехівською міською радою ОСОБА_6 в отриманні в власність земельної ділянки суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки такі є надуманими та передбачають інший спосіб захисту.

Таким чином сам факт заподіяння відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, як і розмір такої шкоди та вина ОСОБА_6 і Болехівської міської ради, є недоведеним, а тому позов не підлягає до задоволення.

За таких обставин, докази на які посилається заявник в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Болехівського міського суду від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський