У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про стягнення заборгованості та повернення майна за договором оренди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за договором оренди від 27 квітня 2011 року в розмірі 318 000 грн, з яких 106 000 грн - основний борг, 212 000 грн - неустойка, та зобов'язати відповідачів повернути будинок по АДРЕСА_1 та майно, яке у ньому знаходиться, що зафіксувати у підписаному сторонами акті приймання-передачі.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 27 квітня 2010 року між ним та відповідачами укладено договір оренди зазначеного вище будинку та майна, яке знаходиться у ньому. Ціна угоди була визначена фіксованою сумою, а саме: 31 000 грн - за користування будинком і 22 000 грн - за користування меблями та іншими речами. Строк дії договору оренди був установлений до набрання чинності рішенням суду про визнання за ним права власності на будинок або до його (позивача) повернення з Російської Федерації.

Оскільки строк дії договору закінчився, 22 листопада 2012 року на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ним був надісланий лист з вимогою звільнити і повернути спірний будинок, однак останні на нього не відреагували.

Посилаючись на те, що відповідачі не повернули майно та мають заборгованість з орендної плати, яка складає 53 000 грн - з 31 травня 2011 року до 24 листопада 2012 року, 53 000 грн - з 25 листопада 2012 року по теперішній час, на загальну суму 106 000 грн, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 березня 2015 року, у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_8, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач не довів наявність договірних відносин з відповідачами та прийняття останніми на себе зобов'язань орендарів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову ОСОБА_4 у позові.

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді О.В. Закропивний

С.П. Штелик