Справа № 462/7777/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.

при секретарі Журавльовій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Нове», директора Львівського комунального підприємства «Нове» ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування акту від 02.03.2015 року та стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійсними дії директора ЛКП «Нове» ОСОБА_2 щодо фальшування акту ЛКП «Нове» від 02 березня 2015 року, скасувати зазначений акт, стягнути з директора ЛКП «Нове» ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 30.08.2014 року її син ОСОБА_3 трагічно загинув у авіакатастрофі повітряного судна АН-12 ПАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс», яка сталася в районі аеропорту Таманрассет (Алжир). Про факт смерті сина їй стало відомо із ЗМІ та інтернет-ресурсу. В середині січня 2015 року ПАТ «Авіакомпанія «Україна-Аероальянс» надіслала на її адресу нотаріально завірену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1І,, легалізована консулом України в Алжирі. Оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_1І, авіакомпанія за дивних обставин надіслала колишній дружині покійного ОСОБА_4, фактично сторонній особі. Авіакомпанія була обізнана із тим, що ОСОБА_4 є розлученою з померлим, про що вона у своїй заяві від 30.11.2014 року зазначила та надіслала у якості доказу - копію рішення Залізничного районного суду м. Львова від 3 1.01.2014 року про розлучення. Фактично спадкоємцями першої черги за законом є вона, як матір та син загиблого ОСОБА_5, так як заповіт померлим не складався. ОСОБА_3 на протязі 3-4 років проживав один за адресою: м. Львів, вул. Патона, 33/3, так як, сімейне життя із ОСОБА_4 не склалося, через відмінності у характерах, протягом останніх 6 років у них регулярно виникали сімейні сварки та скандали, від яких ОСОБА_4 перебувала у постійному стресі, втратила до її сина почуття любові та поваги, тривалий час вони не вели спільного господарства, не підтримували подружніх відносин, їх шлюб носив лише формальний характер, що підтверджується рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31.01.2014 р. про розлучення та позовною заявою ОСОБА_4 про розлучення. З метою самовільного заволодіння квартирою № 3 на вул. Патона, 33 у м. Львові та майном у ній ОСОБА_4 замовила у директора ЛКП «Нове» сфальсифікований документ акт ЛКП «Нове» від 02.03.2015 р. про те, що вона дійсно проживала з 1998 р. по теперішній час у даній квартирі. Для цього вона домовилася із сусідами із квартир №№1, 2 підтвердити факт її проживання. Однак, її син ОСОБА_6, прибувши на дану адресу, з'ясував у цих же сусідів із квартир №№1, 2 те, що її син останні роки проживав один за даною адресою та вів аморальний спосіб життя (зловживав алкоголем, приводив різних дівиць легкої поведінки, із якими знайомився через сайт знайомству інтернеті). В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ЛКП «Нове» проти позову заперечила, пояснивши, що працівники ЛКП «Нове», складаючи акт від 02 березня 2015 року щодо осіб, які фактично проживали в квартирі № 3 на вулиці Патона,33 в м. Львові, лише констатували цей факт зі слів мешканців сусідніх квартир, а відтак відсутні підстави визнавати дії відповідачів не правомірними, як і немає правових підстав для скасуванні зазначеного акту, просить у задоволенні позову відмовити.

Суд ухвалив розглядати справу без участі відповідача директора ЛКП «Нове», який будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився, однак матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті та винесення рішення.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Чинним законодавством встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України), і визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом (ч. 2 ст. 16 ЦК України), зокрема, п. 10. ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист це юридичне закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Судом встановлено, що згідно з реєстраційним посвідченням від 17 лютого 2015 року, виданого Львівським обласним бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 /а.с.6/, який загинув 30 серпня 2014 року у автокатастрофі повітряного судна АН-12, яка сталася в районі аеропорту Таманрассет (Алжир) /а.с.6 зворот/.

02 березня 2015 року комісією ЛКП «Нове» в складі головного інженера ОСОБА_7, майстрів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 був складений акт про те, що ними була обстежена квартира № 3 на вулиці Патона,33 в м. Львові, де фактично без реєстрації проживали ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1998 року по 2014 рік. ОСОБА_1 проживав до дня смерті 30 серпня 2014 року, ОСОБА_4 проживає з 1998 року по теперішній час з сином ОСОБА_5 та сплачує комунальні послуги /а.с.3/. Зазначений акт підписаний членами вищевказаної комісії, а також директором ЛКП «Нове» ОСОБА_2 та сусідкою з квартири № 2 ОСОБА_11 та сусідкою з квартири № 2 ОСОБА_12

З аналізу оскаржуваного акту від 02 березня 2015 року слідує, що такий складений працівниками ЛКП «Нове», які діяли як посадові особи, на підставі Статуту ЛКП «Нове» та своїх посадових положень.

Зі змісту позову вбачається, що позивач ОСОБА_1, яка є матірю загиблого ОСОБА_3, претендує на вищевказану квартиру, як спадкоємець першої черги, на цю ж квартиру претендує і її онук ОСОБА_5, законним представником якого є його мати ОСОБА_4.

Суд вважає, що оскарження дій працівників ЛКП «Нове» лише щодо факту складання ними акту, як і самого акту, який не встановлює для позивача будь-якого обовязку, не передбачено чинним законодавством як належний спосіб захисту. Акт ЛКП «Нове», яким лише фіксується інформація щодо осіб, які проживають в конкретній квартирі, не належить до актів у розумінні ст. 16 ЦК України, оскільки не породжує ні для кого ніяких обовязків, а також не є обовязковим до виконання ненормативним актом, а лише фіксацією певних відомостей щодо мешканців квартири, проживаючих у цій квартирі. Оскаржуваний акт може бути використаний як доказ у разі звернення ОСОБА_4 з позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання дій неправомірними, скасування акту від 02.03.2015 року слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки такий спосіб захисту, з яким звернулася позивач до суду не відповідає способам, які передбачені ст. 16 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що така є похідної від вимоги про визнання дій неправомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Беручи до уваги, що в задоволенні вимоги про визнання дій неправомірними було відмовлено, то і вимога про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надала суду доказів на підтвердження нанесення їй моральної шкоди та не довела суду обставини нанесення їй зазначеної шкоди.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,62,88,174,209,212-215,218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Нове», директора Львівського комунального підприємства «Нове» ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування акту від 02.03.2015 року та стягнення моральної шкоди відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.