Єдиний унікальний номер 240/570/15-ц Номер провадження 22-ц/775/903/2015
Головуючий у 1 інстанції:Попович І.А.
Доповідач: Постолова В.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Постолової В.Г.

суддів Санікової О.С., Канурної О.Д.

за участю секретаря Бондарчука І.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м .Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 25 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом до відповідача , посилаючись на те, що між ними 09.07.2007 року було укладено кредитний договір №KTT5AU00060271, за умовами якого позивач зобов*язався надати відповідачу кредит у розмірі 48922,59 грн, на строк до 09.07.2012 року , а відповідач зобов*язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У порушення умов договору відповідач зобов*язання за вказаним договором не виконав. Станом на 15.07.2015 року виникла заборгованність в розмірі 90202,27 грн , яка складається з наступного: 16626,13 грн -заборгованність за кредитом; 34228,94 грн - заборгованність по відсоткам за користування кредитом; 2054,70 грн заборгованність по комісії за користування кредитом ; 37292,50 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором, яку просили стягнути з відповідача на свою користь .

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 25 вересня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованність у розмірі 54909,77 грн за кредитним договором №KTT5AU00060271 від 09.07.2012 року, яка складається з 16626,13 грн - заборгованність за кредитом;34228,94грн-заборгованність по відсоткам за користування кредитом;2054,70 грн заборгованність по комісії за користування кредитом ; 2000 грнпеня за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 549,10грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та справу залишити без розгляду , посилаючись на порушення ст. 256 ЦК України , оскільки договір був укладений до 09.07. 2012 року , тоді як позивач звернувся до суду після закінчення строку позовної давності , крім того вважає, що позивач безпідставно вилучив у нього автомобіль, не давши змоги виплачувати кошти по кредиту і не повідомивши його про це.

Сторони не з*явилися до суду апеляційної інстанції , про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідач, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що судом при розгляді справи таких порушень припущено не було, тому підстави для скасування рішення відсутні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, оскільки відповідач свої зобов*язання за кредитним договором не виконав, це є підставою для стягнення з нього грошових коштів за цим договором, при цьому зменшив розмір неустойки на підставі ст. 551 ЦК України .

Зазначені висновки суду відповідають обставинам по справі, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані .

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09.07.2007 року між «Приватбанком»(в подальшому відбулася зміна на Публічне акціонерне товариство комерційний банк» Приватбанк») та відповідачем було укладено кредитний договір №KTT5AU00060271, за умовами якого позивач зобов*язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий в ПриватБанк поточний рахунок № 4174 СПД ОСОБА_2 на строк з 09.07.2007 року по 09.07.2012 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 62366 грн на наступні цілі:47930 грн на купівлю автомобіля, а також у розмірі 13443,40 грн на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку , передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «25» число кожного місяця.

Відповідно до меморіального ордеру від 10 липня 2007 року позивач перерахував ПП ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 47930 грн згідно кредитного договору, тоді як взяті на себе зобов*язання позичальник не виконав, у зв*язку з чим станом на 15 липня 2015 року виникла заборгованність у розмірі 90202,27 грн , яка складається з наступного: 16626,13 грн заборгованність за кредитом;34228,94грн заборгованність по відсоткам за користування кредитом;2054,70 грнзаборгованність по комісії за користування кредитом ; 37292,50 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором.

Відповідно до п.7.3 вказаного кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов*язань за даним договором виступає застава автомобіля ВАЗ.

Встановлено, що заставний автомобіль був переданий відповідачем позивачу відповідно до акту від 9.02.2010 року та реалізований і останнє зарахування грошових коштів сплачених на погашення кредиту датоване 14.07.2011 року.

Доводи скарги щодо безпідставності вилучення у відповідача позивачем автомобіля та недотримання відповідачем вимог Закону України « Про заставу» щодо його нотаріального посвідчення неспроможні, оскільки відповідач погодився з вищевказаними умовами кредитного договору, а нормами ст. 13 Закону України « Про заставу « в редакції на час укладення договору не передбачалося нотаріального посвідчення договору застави предметом якого є автомобіль.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст. 257 ЦК України).

Відповідно до п.31 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв*язку з ч.11 ст.11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Встановлено, що відповідач був присутнім при розгляді справи в суді першої інстанції, при цьому він визнавав вимоги позивача в частині стягнення грошової суми в сумі 16 626,13 грн.-заборгованості по кредиту , про застосування строків позовної давності ним заявлено не було.

В матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності, яка подана до винесення місцевим судом рішення , згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов*язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Отже, доводи скарги щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними .

За вказаних обставин, суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору , по відсоткам, комісії за користування кредитом , а також пені, яку обгрунтовано зменшив.

Доводи скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,314-315 ЦПК України , апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 25 вересня 2015 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: