ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/167/14-ц
Провадження № 2/210/155/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"27" травня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чайкіної О.В.,

за участі секретаря: Куксенко О.В.

особи, які беруть участь у розгляді справи: представник позивача: ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3 : адвокат Михайлов В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт", третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_5, звернулась до суду з вищевказаним позовом. В подальшому позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування позовної заяви, зазначає, що 28 лютого 2013 року о 19 годині 20 хвилин водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Джилі МК», номерний знак НОМЕР_1 рухався по пр. Металургів м. Кривого Рогу з боку вулиці 22-го Партз'їзду в напрямку вулиці Димитрова в м. Кривий Ріг зі швидкістю близько 50 км/год в цей час в напрямку по вулиці Димитрова м. Кривого Рогу з боку пр. Миру м. Кривого Рогу в напрямку вулиці Костенко м. Кривого Рогу рухався автомобіль «Деу ланос» р.н НОМЕР_6 під керуванням водія Позивача ОСОБА_5, через неуважність водія ОСОБА_3 сталося зіткнення транспортних засобів, внаслідок якого автомобілі отримали механічні ушкодження, та в результаті Позивач отримала травми та перебувала на стаціонарному лікуванні з період з 28.02.2013-07.03.2013 року. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Відповідача ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності. У зв'язку з чим просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь, 1045.76 грн. - витрати на придбання ліків під час стаціонарного лікування; 18000 грн. - компенсація не отриманого щомісячного доходу як суб'єкта підприємницької діяльності у зв'язку із тимчасовою втратою загальної працездатності; у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 30000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 500 гривень.

Ухвалою суду від 10 липня 2014 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Український страховий стандарт" ().

Ухвалою суду від 23 лютого 2015 року прийнято відмову ОСОБА_5 від позову в частині стягнення з ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" витрат на придбання ліків під час стаціонарного лікування у розмірі 1045,76грн., та в цій частині позовних вимог провадження закрито на підставі п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити уточнений позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3, адвокат Михайлов В.Д. зазначив, що належним відповідачем є ПрАТ СК "Український страховий стандарт", саме воно має нести відповідальність в частині вимог щодо відшкодування упущеної вигоди, а заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди є необґрунтовано завищеним та недоведеним.

Представник співвідповідача ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заперечення у яких просив розглянути справу у його відсутність та відмовити Позивачу в задоволені вимог в частині відшкодування шкоди з боку Страховика у повному обсязі, оскільки позивач не надавала до страхової компанії доказів завдання збитків (упущеної вигоди), а також доказів завдання моральної шкоди, у зв'язку з чим страховик не приймав рішення про відмову у виплаті страхових сум (а.с. 115).

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заперечення проти позову, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вважає що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а врешті позовних вимог - в частині стягнення упущеної вигоди - у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що 28 лютого 2013 року о 19 год. 20 хв. водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Джилі МК», номер знак НОМЕР_1 рухався по пр. Металургів м. Кривого Рогу з боку вул.. 22-го Партз'їзду в напрямку вул. Димитрова в м. Кривому Розі зі швидкістю близько 50 км/год. в цей час в напрямку по вул. Димитрова м. Кривого Рогу з боку пр. Миру м. Кривого Рогу в напрямку вул. Костенко м. Кривого Рогу рухався автомобіль „Деу Ланос р.н НОМЕР_6 під керування водія ОСОБА_5 Через неуважність водія ОСОБА_3 сталося ДТП, в наслідок якого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постраждалих в наслідок ДТП не було (а.с. 24).

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 квітня 2013 року водія ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в прибуток держати в розмірі 340 грн. Постанова суду не оскаржена, набрала законної сили 22.04.2013 року. Штраф сплачено у повному обсязі. (а.с.25, 86-87).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Джилі МК» реєстраційний номер НОМЕР_1, на момент зазначеного ДТП, була застрахована в ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», що не оспоруються та визнається сторонами у справі, та в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Крім того, судом встановлено, що у зв'язку з настанням страхового випадку, співвідповідач ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» виплатило позивачу страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, та шкоду, завдану ушкодженням здоров»я, яка документально підтверджена чеками на придбання ліків.

Позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 18000,00грн. що становить компенсацію не отриманого щомісячного доходу як суб'єкта підприємницької діяльності в зв'язку із тимчасовою втратою загальної працездатності.

В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач посилається на те, що являється суб'єктом підприємницької діяльності, та у зв'язку з ДТП не мала можливості отримати доходи, які отримувала до ДТП за аналогічні періоди як Фізична особа-підприємець, про що надає податкову декларацію платника єдиного податку за 2012 рік (а.с. 35-38).

Однак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем в цій частині позовних вимог з урахуванням наступного.

Цивільний кодекс України у статті 22 визначив, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року за № 1961-IV (надалі - Закон № 1961-IV).

Згідно з ст. 25 Закону № 1961-IV, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Таким чином, обов'язок по відшкодуванню упущеної вигоди покладається на страховика, в якому застрахована цивільна відповідальність власника наземного транспортного засобу.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що транспортний засіб «Джилі МК», номер знак НОМЕР_1, яким керував відповідач, забезпечений полісом ПрАТ «СК «Український страховий стандарт».

З урахуванням викладеного, вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди (не отриманих доходів як ФОП) не підлягають задоволенню у зв'язку з пред'явленням позову до неналежного відповідача.

Також судом встановлено, що позивач не зверталась до пред'явлення позову до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» з заявою про виплату не отриманих доходів на підставі ст. 25 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Таким чином, співвідповідач ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» не розглядало питання про виплату ОСОБА_5 сум не отриманих доходів на підставі ст. 25 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Суд, відповідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, з урахуванням ст. 3, 10 ЦПК України захищає порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Однак у справі, що розглядається відсутнє порушене, невизнане чи оспорюване право позивача на виплату не отриманих доходів у зв'язку з ДТП, оскільки такі вимоги до страховика не пред'являлись, підтверджуючі документи не отриманих доходів страховику не надавались, рішення про відмову у виплаті не отриманих доходів ФОП ОСОБА_5 страховиком не приймалось.

Таким чином, заявлені вимоги є передчасними, тому на думку суду, позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволені позовних вимог про стягнення не отриманих доходів із страховика ПрАТ СК «Український страховий стандарт».

В частині вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3, суд приходить до висновку про часткове їх задоволення, з урахуванням наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частин 1 та 2 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

За змістом ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберіганням або утриманням якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вина відповідача ОСОБА_3 у ДТП, що мало місце 28 лютого 2013 року за участі транспортного засобу «Деу», д.н. НОМЕР_6, під керуванням позивача ОСОБА_5, та власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8, є ОСОБА_6, (а.с. 21, 24, 86) підлягає доведенню на підставі ч. 4 ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок ДТП та відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №У-2845, ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 28.02.2013-17.03.2013р. з основним діагнозом струс головного мозку, забій м'яких тканин голови, забій правої грудної клітки, забій правого плечового суглоба, забій м'яких тканин, підшкірні гематоми; травма внаслідок ДТП (а.с. 30-34, 101).

Крім того, судом встановлено, що під час вищевказаного ДТП разом з Позивачем у машині знаходився її повнолітній син, ОСОБА_8, який є інвалідом дитинства, що стороною відповідача не спростовано (а.с. 14-18, 90-91).

Також судом встановлено, що транспортний засіб, яким керувала позивач ОСОБА_5 зазнав механічних ушкоджень, що підтверджується протоколами (актами) огляду транспортного засобу (а.с. 22, 23), а матеріальні збитки за пошкодження транспортного засобу «Деу», д.н. НОМЕР_6, відшкодовані страховиком - співвідповідачем у справі.

Судом встановлено, що Позивач зверталася із заявою до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» (співвідповідача) стосовно виплати страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку, - ДТП, - яке мало місце 28.02.2013р. За результатами звернення, згідно заяви потерпілої сторони, ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» здійснило регламентовану виплату страхового відшкодування у розмірі 18908,07 грн. - за шкоду майну та у розмірі - 1045,76 грн. за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_5.

Аналізуючи всі обставини вчинення ДТП, в контексті вищенаведених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що між діями водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «Джилі МК», державний номерний знак НОМЕР_1, та заподіяною моральною шкодою позивачу є причинний зв'язок, оскільки зіткнення автомобіля Відповідача та автомобіля, яким керувала позивач, вчинено саме з вини водія Відповідача ОСОБА_3, який створив небезпеку для дорожнього руху.

Враховуючи обставини, встановлені під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що винними діями відповідача ОСОБА_3, які полягали у порушенні ПДР України, та призвели до завдання матеріальних збитків та шкоди здоров'ю ОСОБА_5, позивачу завдана моральна шкода, відповідальність за яку має нести відповідач ОСОБА_3

Визначаючи розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд виходить з наданих позивачем даних медичних установ щодо проходження стаціонарного та амбулаторного лікування, отримання консультацій лікарів, призначення їй необхідного медикаментозного лікування, а також квитанцій на придбання вказаних ліків.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Предметом доведення крім наявності самого факту моральної шкоди підлягає доказуванню її глибина, від якої залежить розмір та форма відшкодування.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначаються судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності та справедливості.

Суд зауважує, що в обґрунтування доводів щодо заявленого до відшкодування розміру завданої діями Відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди, позивачем не надано належних та допустимих доказів, тому суд вважає їх завищеними, та належним чином не підтвердженими.

Однак, враховуючи ту обставину, що саме у зв'язку з ДТП, що сталося з вини відповідача ОСОБА_3, та наявності причинно-наслідкового зв'язку між його протиправними діями та завданою шкодою (майну та здоров'ю), позивач потребує докладання зусиль для відновлення пошкодженого транспортного засобу, для відновлення здоров'я, відновлення звичайних та усталених життєвих стосунків після події ДТП, звернення до суду із позовом про захист порушених прав, тому суд приходить до висновку, що позивач зазнав моральної шкоди.

Суд, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, враховуючи вимушені змін у життєвих стосунках та зусиль позивача, спрямованих на відновлення транспортного засобу та здоров'я після ДТП, а також інші негативні впливи на її немайнові втрати, дійшов висновку, що на користь ОСОБА_5 з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути моральну шкоду у розмірі 6 000,00 (шість тисячі) гривень, а врешті позовних вимог - відмовити.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що у зв'язку з ДТП була завдана шкода її сину, який є інвалідом та потребує додаткового догляду, оскільки моральна шкода пов'язано з конкретною особою, з її душевними стражданнями та переживаннями. При цьому, син позивача є повнолітнім, та не позбавлений права самостійного звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, у разі якщо така шкода йому завдана. У справі, що розглядається ОСОБА_8 не звертався з вимогами про відшкодування завданої йому шкоди та не визнаний потерпілим внаслідок ДТП.

При визначені розміру моральної шкоди суд відхиляє доводи позивача про те, що вона не могла приділяти уваги своєму брату ОСОБА_9, який був інвалідом першої групи, та матері ОСОБА_6, яка хворіє на цукровий діабет, достатньо уваги більше ніж місяць після ДТП, оскільки суду не представлено належних та допустимих доказів того, що позивач у встановленому порядку була призначена опікуном (піклувальником) вказаних у позові осіб та саме позивач зобов'язана була здійснювати догляд за ними.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, та стягуючи моральну шкоду з відповідача ОСОБА_3, суд відхиляє доводи представника ОСОБА_3 про те, що виключно співвідповідач - страхових ПрАТ СК «Український страховий стандарт» має нести відповідальність за завдану моральну шкоду, оскільки ОСОБА_3 як винуватець ДТП несе тягар відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, незалежно від обов'язків страховика в цій частині, що узгоджується з нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 23, 1167, 1187 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Статтею 26-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", встановлено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Так, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров'ю під час дорожньо-транспортної пригоди складає 1045,76грн., тому моральна шкода, яка може бути відшкодована страховиком - співвідповідачем у справі, становить лише - 52,29 грн.

Суд не вбачає підстав для стягнення цієї суми з страховика ПрАТ СК «Український страховий стандарт», оскільки як встановлено судом позивач не зверталася до співвідповідача з вимогами про відшкодування моральної шкоди, відмова в цій частині ПрАт СК «Український страховий стандарт» не приймалась, отже такі вимоги до страховика є передчасними.

Таким чином, суд стягує на користь позивача з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 6000,00грн. що на думку суду відповідає глибині душевних страждань, тривалості вимушених змін, що мали місце у ОСОБА_5 у зв'язку з ДТП.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 500,00грн. за вимоги майнового та немайнового характеру (а.с.1).

У ході судового розгляду позивачем уточнювались позовні вимоги, прийнято відмову від частини позовних вимог, позов задоволено частково, тому суд стягує судові витрати з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме в розмірі 60,00грн.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1195 ЦК України, ст. 1, 22, 23, 25, 26-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 57-61, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги за уточненим позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт", третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_7 на відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки 6000,00 (шість тисяч) гривен.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання: АДРЕСА_1: на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_7 на відшкодування судового збору - 60,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 02 червня 2015 року.

Суддя: О. В. Чайкіна