21 грудня 2015 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гончарова В.М., при секретарі судового засідання Галигіній Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах неповнолітніх Московського району м. Харкова, про позбавлення батьківських прав,-
Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позов обґрунтовує наступним.
28.09.2012 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 627.
Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з березня 2014 року. Кожна із має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, з ініціативи відповідача між сторонами постійно виникають сварки.
З березня 2014 року ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинені.
11.07.2014 року, будучи вагітною та у зв'язку з проведенням АТО у м. Донецьку, позивач з донькою, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, приїхали до м. Харків та винайняла квартиру.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина, ОСОБА_3, який проживає разом з нею.
Позивач намагалась розлучитися з відповідачем, але поки вона була вагітною та знаходилась у м. Донецьку, суди вже не працювали. Коли вони виїхали, та народивши дитину у м. Харкові, вона подала позовну заяву про розірвання шлюбу, але ухвалою від 20.08.2014 року позовна заява їй була повернута у зв'язку з тим що дитині не виповнився 1 рік.
Добровільно за весь цей час матеріальну допомогу на утримання спільної дитини та позивача відповідач не надавав, хоча згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України зобов'язаний надавати.
Жодного разу відповідач не поцікавився здоров'ям дитини. Йому навіть нецікава була дата народження дитини, та її ім'я.
13.11.2014 року винесене рішення про стягнення аліментів з відповідача на мою користь позивача на утримання сина. 08.04.2015 року згідно з листом Управління державної виконавчої служби у Донецькій області по виконавчому листу кошти не стягнуті.
У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з довідками від 24.06.2015 року та від 02.06.2015 року із поліклініки, піклування про здоров'я сина з народження та по теперішній час здійснюється виключно позивачем.
Враховуючи те, що відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та дитини, а позивач ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом.
Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, заперечення на позов не надав.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 10.09.2014 року.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1500,00 грн. щомісяця, починаючи з 19.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач разом з дитиною проживає в м. Харкові, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 07.04.2015 №, листом Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №13» від 02.06.2015 №528, листом Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №23» від 24.06.2015 №861.

Відповідач проживає в смт. Новий Світ Старобешівського району Донецької області, що підтверджується довідкою Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області від 29.10.2015 року.

Висновком щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 11.12.2015 №650, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно ОСОБА_3 Висновок зроблений на підставі листа Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №13» від 02.06.2015 №528, листа Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №23» від 24.06.2015 №861, відповідно до яких вихованням дитини та виконанням рекомендації лікарів займалась мати, а також акту обстеження умов проживання від 03.12.2015 року, відповідно до якого матір'ю дитини створені усі належні та необхідні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього сина.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України суд може позбавити мати, батька батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Нормами ст.157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Пленум Верховного Суду України в пп.15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Надані суду позивачем докази жодним чином не підтверджують винну поведінку відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками по вихованню дитини, а також сам факт самоусунення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.223-225, 229 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах неповнолітніх Московського району м. Харкова, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії рішення може подати до Токмацького районного суду Запорізької області заяву про перегляд заочного рішення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: