н/п 2/490/237/2015 Справа № 490/6494/14-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

·

09 червня 2015 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Нікулічевій А.С. з участю представника позивача ОСОБА_1, третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виселення, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, просила виселити його з квартири АДРЕСА_1. В обгрунтування позову позивач послалась на ті обставини, що є власником даної квартири, в якій зареєстрована разом зі своїм сином ОСОБА_2 На прохання відповідача вона дала згоду на його тимчасове - протягом декількох місяців - проживання у спірній квартирі, оскільки була з ним знайома і виділила йому для проживання окрему кімнату. На час звернення з позовом до суду відповідач іншого житла на знайшов та на її прохання як власника житла залишити займане приміщення відмовляється. Правовими підставами позову позивач зазначила ст. 316, 317, 383, 391 ЦК України, ст. 3 СК України та ст. 150 ЖК України.

Усною ухвалою суду від 05 травня 2015 року до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору притягнутий ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, спираючись на право свого довірителя, як власника квартири АДРЕСА_1 вимагати виселення будь-яких мешканців, що вселилися до неї без відповідної правової підстави.

Третя особа - ОСОБА_2 вважав позов таким, що підлягає задоволенню на підставі обставин, викладених в позовній заяві.

Відповідач та його представник проти позову заперечували, суду пояснили, що сторони у справі тривалий час, а саме з 1996 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, за цей час змінили декілька місць проживання та у 2002 році придбали за спільні сумісні кошти квартиру АДРЕСА_1. Разом з цим, відповідач суду доповнив, що до теперішнього часу претензій з приводу своїх прав на цю квартиру не пред'являв, так як не вважав це за потрібне, зареєстрований в АДРЕСА_2, що належить його матері та в якій проживає його брат.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили суду ті обставини, що сторони тривалий час проживали однією сім'єю без укладення шлюбу, а також про те, що вони давали в борг ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 300 доларів США та 3000 доларів США, яких їй не вистачало для купівлі квартири АДРЕСА_1. Дані кошти їм повертав ОСОБА_3

Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2002 року, посвідченому приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Філіпенко В.В., зареєстрованому в реєстрі за № 6376. Право власності ОСОБА_5 позивача на дану квартиру зареєстроване в КП ММБТІ 18 листопада 2002 року.

В даній квартирі зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_2

ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_2.

Як слідує з матеріалів цивільної справи № 490/4584/2014 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виселення, а саме з позовної заяви, позивач стверджувала про те, що тривалий час (протягом вісімнадцяти років) проживала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 За заявою позивача даний позов ухвалою суду від 07 травня 2014 року залишений без розгляду.

Аналогічні обставини підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Зазначене дає суду підстави вважати, що ОСОБА_3 вселився в квартиру АДРЕСА_1 з часу її купівлі позивачем та за її згодою, проте в ній не зареєструвався, оскільки має інше зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання.

В той же час ні відповідачем, ні його представником не представлено суду у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів того, що на час розгляду справи ОСОБА_3 має будь-які майнові вимоги стосовно спірного житлового приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як слідує з установлених судом фактів спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності виключно ОСОБА_5

В той же час, матеріали справи свідчать про те, що з 2011 року відносини між сторонами погіршились і позивач як власник майна не бажає, щоб у її квартирі проживав та нею користувався відповідач.

За такого, виходячи з засад захисту права власності суд доходить висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Задоволення позову не перешкоджає відповідачу звернутись у встановленому законом порядку з вимогою про захист своїх майнових прав на квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись 316, 317, 386, 391 ЦК України, ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з жилого приміщення - квартиру АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Батченко