ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
провадження № 2/753/7539/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в особі судді Вовка Є.І., при секретарі Біді В.В., в приміщенні Дарницького районного суду м.Києва, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: визнати недійсним з моменту укладення фіктивний Договір поруки від 17.10.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог у позові, зокрема зазначено наступне.

Договір поруки від 17.10.2014 року у письмові формі був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Предметом вказаного Договору поруки є надання поруки Поручителем ОСОБА_4 на суму 500 грн. перед Кредитором (Позикодавцем) ОСОБА_3 за виконання ОСОБА_2, як Боржником, зобов»язання щодо повернення коштів за Договором позички від 18.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на виконання умов якого, згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.2013 року (яке набрало законної сили 31.10.2014 року) було вирішено стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 суму 360000 грн. згідно з розміром позики.

Сторона позивача вважає, що договір поруки належить визнати недійсним, посилаючись на вимоги ст.ст.55, 124, 129 Конституції України ст.ст.15, 16, 202, 203, 215, 216, 234, 546, 553-555, 557, 558 ЦК України, ст.ст.3, 4, 15, 27, 113, 118-120 ЦПК України, зазначаючи, зокрема про: невідповідність вказаного розміру поруки сумі боргу за вказаним договором позики; що ОСОБА_3 «одразу, вже з моменту укладання вказаного Договору поруки» не звернувся до ОСОБА_4 з вимогою про виконання його обов»язків; факт того, що ОСОБА_2 не знайомий з ОСОБА_4

Також, в позові міститься посилання на те, що ОСОБА_4 зареєстрований в Дарницькому районі м. Києва і єдиною метою (умислом) укладання відповідачами спірного правочину є намагання створити штучні обставини для визначення підсудності цивільної справи Дарницькому районному суду м. Києва. Отже сторона позивача вважає, що вказаний спірний договір був укладений відповідачами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, а отже він є фіктивним та повинен бути визнаний судом недійсним.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

У поясненнях вважав, що обгрунтування заявлених підстав позову підтверджуються також тим, що згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимог до поручителя. При цьому, судом враховано, що вказаних підстав у позові не заявлено, всупереч положенням ч.2 ст.31 ЦПК України, стороною позивача не подано письмової заяви про зміну підстав позову (яка не приймалась судом у встановленому порядку), при цьому, також всупереч положенням ч.2 ст.31 ЦПК України вказана усна заява зроблена після початку розгляду судом справи по суті.

Крім того, всупереч положенням ч.1 ст.131 ЦПК України, після початку розгляду справи по суті (оголошення позову, надання пояснень, дослідження доказів), представник позивача заявив клопотання про допит сторін у якості свідків з метою з»ясування питання щодо знайомства ОСОБА_2 с ОСОБА_3, при цьому, також всупереч положенням ч.2 ст.131 ЦПК України, стороною позивача не було надано обгрунтування та доказів щодо несвоєчасності клопотання про подання цих доказів, а тому враховуючи, зокрема, стадію судового розгляду та безпосередній предмет судового розгляду (враховуючи також відсутність обгрунтування цього клопотання в контексті положень норм матеріального права щодо співвідношення обставини щодо особистого знайомства вказаних осіб до безпосереднього предмету доказування в контексті вимог ст.58 ЦПК України), у задоволенні цього клопотання було відмовлено.

Крім того, судом фактично враховано, що відповідно до положень ч.1 ст.157 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (при цьому, згідно з ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва провадження по справі було відкрито 20 жовтня 2015 року та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 02 грудня 2015 року а.с.57), при цьому, згідно з журналом судового засідання від 02 грудня 2015 року, позивач, як і його представник у судове засідання не з»явилися, судовий розгляд справи було відкладено за клопотання представника позивача, а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України - особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права.

При цьому, в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 вважав, що позов є безпідставним, оскільки відсутні підстави для визнання недійсним вказаного договору поруки, який був ним укладений з ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 у письмових запереченнях вважав, що позов є безпідставним, оскільки відсутні підстави для визнання недійсним вказаного договору поруки, який був ним укладений з ОСОБА_3

Проаналізувавши наведені дані, письмові заперечення проти позову, всі інші матеріали справи, суд вважає, що належить відмовити у задоволенні вимог позову, оскільки вони є недоведеними, необгрунтованими та безпідставними, а доводи, наведені в обгрунтування цих вимог є надуманими та такими, що спростовуються положеннями діючого законодавства, враховуючи, що судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Договір поруки від 17.10.2014 року у письмові формі був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Предметом вказаного Договору поруки є надання поруки Поручителем ОСОБА_4 на суму 500 грн. перед Кредитором (Позикодавцем) ОСОБА_3 щодо виконання ОСОБА_2, як Боржником, зобов»язання щодо повернення коштів за Договором позички від 18.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на виконання умов якого, згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.2013 року (яке набрало законної сили 31.10.2014 року) було вирішено стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 суму 360000 грн. згідно з розміром позики.

Вищевказані обставини стороною відповідачів не заперечуються, узгоджуються з наявними копіями вищевказаних договорів та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.2013 року (а.с.7-10 при цьому, автентичність наявних копій фактично визнана сторонами в контексті положень ст.ст.60, 61 ЦПК України).

Так, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до положень ст.553 ЦК України: за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі; поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до положень ст.554 ЦК України: у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до положень ч.1 ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, отже звернення за захистом своїх прав ОСОБА_3 за спірним договором поруки є правом останнього, а не обов»язком.

Згідно з п.3) ч.1 статті 3 ЦК України, однією з засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, що на думку Дарницького районного суду м. Києва зокрема стосується і відсутності безпосереднього відношення до предмету судового розгляду встановлення факту знайомства ОСОБА_2 с ОСОБА_3 до укладання спірного правочину.

Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже судом встановлено, що всі істотні умови спірного правочину сторонами погоджені у належній формі (п.3) ч.1 ст.208 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зі змісту ч.1 ст.215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу.

Згідно з ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, при цьому, зворотнє щодо спірного правочину стороною позивача не доведено, і таке твердження сторони позивача грунтується лише на припущеннях, в тому числі, зазначене стосується і припущень про те, що вказаний спірний правочин було вчинено з метою визначення підсудності відповідної цивільної справи Дарницькому районному суду м. Києва, оскільки відсутнє обгрунтування та посилання на докази, що здійснення правосуддя у Дарницькому районному суді м. Києва у справах, в яких беруть участь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 має відмінності від здійснення правосуддя щодо цих осіб у будь-якому іншому суді першої інстанції України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає у повному обсязі, і доводи сторони позивача та надані нею документи не спростовують такого висновку суду.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, належить судові витрати по справі у виді судового збору зарахувати в доход держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 209, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Судові витрати у виді судового збору зарахувати в доход держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: