АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача Гриньова М.І.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним та стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3 від 14.07.2008 в розмірі 9 503,50 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 127 671,27 грн.

22.01.2015 ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним вказаний кредитний договір та додаткову угоду №1 до нього; просив стягнути з відповідача 3 634,59 дол. США, що еквівалентно 74 509,10 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.03.2015 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 65 345,53 грн. та судовий збір у розмірі 653,45 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Справа № 754/18140/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5905/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт посилається на та, що рішення є несправедливим, незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та не повно і не всебічно з'ясовані обставини справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що договір №3 від 14.07.2008 про надання споживчого кредиту суперечить ряду норм чинного законодавства, оскільки відповідач не був повідомлений в письмовій формі про всі умови вказаного договору кредиту. Посилається на те, що умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору фактично відсутні, викладені в окремих пунктах і в інтересах Банку; договір не містить умов про відповідальність останнього та відсутній розпис загальної вартості кредиту. Апелянт зазначив, що позивачем не було надано доказів на підтвердження можливості надання кредиту в іноземній валюті, посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що його дружина не надавала своєї згоди на укладання спірного договору, а тому він є недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, відповідача та його представника, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої обов'язки за кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим у позивача за первісним позовом виникло право вимоги про стягнення заборгованість по кредиту. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави зустрічного позову необґрунтовані.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 3 про надання кредиту терміном до 14.07.2015 на суму 12 640 дол. США зі сплатою 13,8% річних(а. с. 9-14) для придбання автомобіля (а. с. 9-14). 06.11.2009 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, згідно якої погодили розмір фактичної заборгованості та частково змінили порядок погашення боргу (а. с. 15-16). Позивач свої обов'язки за договором виконав у повному обсязі. Відповідач перестав сплачувати кошти за вищезгаданим договором, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 9 503,50 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 127 671,27 грн. (а. с. 5-8).11.09.2014 позивач за вих. №114-0-0-00/15-4303 направив відповідачу вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, а також про наявність заборгованості за кредитним договором і необхідність її погашення на протязі 30 днів (а. с. 17).

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач всупереч умов вище вказаного кредитного договору, перестав сплачувати кошти, внаслідок чого станом на 19.09.2014 виникла заборгованість по кредиту в сумі 127 671,27 грн., а саме: 51 632,34 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 3 713,19 грн. - відсотки за користування кредитом; 72 325,74 грн. - пеня.

Таким чином, у відповідача перед Банком виникли зобов'язання щодо повернення заборгованості за вказаним кредитом.

Відповідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитодавець має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії.

Відповідно до пункту 3.13 кредитного договору Банк має право вимагати, а позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі, що визначені цим договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору, та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, у т.ч. у випадку відмови позичальника від зміни умов договору в порядку передбаченому п. 3.9-3.11, 6.3, 6.7 цього договору. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 днів календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від Банку з вимогою дострокового погашення (а. с. 12).

Відповідно ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день простроченого зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми заборгованості правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову.

Висуваючи вимоги про визнання кредитного договору недійсним та стягнення суми за зустрічним позовом, позивач зазначив, що Банк порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, не надав повну інформацію відносно умов договору, вказаний договір укладений не в грошовій одиниці - гривня, а в доларах США, та його умови є несправедливими. Крім того, посилався на відсутність згоди дружини на укладення спірного договору, що на його думку, є безумовною підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що кредитний договір може бути визнаний судом недійсним за умов доведеності позивачем факту істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін за спірним договором та обґрунтовано прийшов до висновку про безпідставність зустрічного позову.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав будь-яких належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що перед укладенням кредитного договору йому не надавалась письмова інформація від банку про умови кредитування, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач підписав вищевказаний кредитний договір, чим сам погодився на всі його умови.

В зв'язку з наведеними обставинами, вважати, що банк не надавав позивачу інформації по спірному договору, правових підстав не має.

Доказів того, що при укладенні кредитного договору з боку відповідача мали місце дії, які призвели до омани позивача (що є підставою для визнання договору недійсним), в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, позивач також не надав, в зв'язку з чим і дана обставина не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта щодо відсутності у позивача права надавати кредит в іноземній валюті також є безпідставними та не тягнуть за собою скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Згідно з п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій у випадку і в порядку, встановлених законом - ч.2 ст. 192 ЦК, Декрет КМУ від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». Матеріали справи свідчать про те, що сторони договору Банківського кредиту самі визначили, що договір укладається в іноземній валюті, а саме в доларах США, тобто на такі умови добровільно погодився сам відповідач.

Посилання апелянта на відсутність згоди дружини при укладенні спірного договору є необґрунтованими, оскільки висновки щодо даного питання були зроблені судом першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів.

Таким чином, підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином. Також, заявник не був позбавлений права звернутися за юридичною допомогою до моменту підписання кредитного договору та ініціювати зміни в умови договору, які на думку ОСОБА_2, порушують його права. Проте, позивач своїм правом не скористався, договір підписав добровільно, а тому зобов'язаний його виконувати.

Враховуючи вище викладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук