Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Луцька в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року прокурор м. Луцька в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір № 3641, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 45 000 грн для споживчих потреб зі сплатою 16,5 % річних за користування кредитними коштами терміном до 20 грудня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 21 грудня 2007 року між філією банку - Волинським обласним управлінням «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договори поруки № 4164 та № 4165. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 15 квітня 2009 року виникла заборгованість у розмірі 476 239 грн 76 коп. Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просив розірвати вищевказаний кредитний договір та стягнути солідарно з відповідачів на користь Волинського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» 480 290 грн 26 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2009 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь Волинського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 480 290 грн 26 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вимоги про розірвання кредитного договору.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2014 року розірвано кредитний договір від 21 грудня 2007 року № 3641, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2014 року скасовано. В задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, мотивуючи вимоги порушенням судом норм процесуального права, та залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції та постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення після закінчення передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» строку на виконання рішення суду.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Додаткове рішення ухвалюється в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України, яка визначає підстави і порядок ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. На додаткове рішення може бути подано скаргу. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додаткове рішення може бути оскаржене в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Ураховуючи наведене, при розгляді скарги на додаткове рішення суд апеляційної інстанції має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень ст. 307 ЦПК України.

Повноважень скасовувати таке рішення і постановляти процесуальний документ з приводу розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, відмовляти у її задоволенні, апеляційний суд немає.

Оскільки, скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції та залишаючи заяву про ухвалення додаткового рішення без задоволення, апеляційний суд допустив порушення порядку вирішення вказаного питання та вийшов за межі своїх повноважень, то оскаржувану ухвалу необхідно скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Виходячи із того, що додаткове рішення за результатом розгляду відповідної заяви ухвалюється залежно від наявності обставин, визначених ст. 220 ЦПК України, суд апеляційної інстанції має перевіряти їх існування та з'ясовувати питання про те, чи були підстави для задоволення заяви.

За відсутності обставин, передбачених ЦПК України, суд має постановити ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Допущене судом першої інстанції порушення при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності підстав для його ухвалення, а, відповідно, і щодо форми процесуального документа, який мав бути прийнятий за результатами розгляду заяви, в цьому випадку підлягає виправленню виходячи з повноважень апеляційного суду, визначених ч. 2 ст. 307 ЦПК України.

З огляду на викладене вирішальне значення має не форма прийнятого судом першої інстанції процесуального документа, а те, яке рішення підлягало ухваленню за цих обставин у встановленій ЦПК України формі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак