У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до командира Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби, третя особа - Головне управління Державного казначейства Одеської області, про стягнення грошової компенсації за надмірно відпрацьований час, найом житла, продовольчі пайки та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення грошової компенсації за надмірно відпрацьований час, найом житла, продовольчі пайки та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовував тим, що з 1999 року по 26 червня 2012 року він проходив військову службу у Південному регіональному Управлінні Державної прикордонної служби України. 26 червня 2012 року наказом від 12 червня 2012 року № 79-ос, підписаним начальником Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України його звільнили із займаної посади за статтею 26 ч. 6 п. «б» за станом здоров'я - на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби». При цьому вихідну допомогу позивачу було виплачено лише 18 липня 2012 року не повідомивши про розмір всіх сум, що підлягали виплаті у день звільнення.

Вказував, що з січня 2009 року до 30 червня 2009 року, крім обов'язків штатного оперативного чергового частини виконував обов'язки заступника командира дивізіону катерів по роботі з особовим складом, у зв'язку з чим загальний надмірно відпрацьований час склав 12 місяців. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає 83 800 грн.

Також позивач вважає, що з боку відповідача було порушено вимоги контракту призначення на військові посади відповідно до отримання професійної (фахової) підготовки за відповідним напрямом чи основною або спорідненою спеціальністю, освітньо-кваліфікаційним рівнем та досвідом служби за фахом, присвоєння військових звань, просування по службі.

Крім того, на підставі наказу про звільнення позивача позбавили права, передбаченого ст. 295 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» права на носіння військової форми одягу, що також привело до приниження його честі, гідності, ділової репутації, ушкодженню здоров'я, моральним стражданням. Також, не виплачено грошову компенсацію за належне житло військовослужбовцям, відповідно до наданої відповіді позивача повідомлено, що грошова компенсація за піднайом житла в Державній прикордонній службі України не передбачена.

Згідно довідки ВЧ 1485 Південного регіонального управління державної прикордонної служби України у Головному управлінні ДКСУ 25 червня 2012 року була зареєстрована виплата позивачу одноразової грошової допомоги на суму 55 400 грн на оздоровлення, проте на картковий рахунок позивача перераховано 16 липня 2012 року 32 670 грн. Вважає, що військова частина 1485 Південного регіонального управління державної прикордонної служби України повинна доплатити йому нараховану, але не отриману різницю у сумі 22 730 грн.

За час проходження служби в Одеському загоні морської охорони Державної прикордонної служби пайків або компенсації за них позивач відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ не отримував. Добровільно відповідач не бажає сплатити грошову компенсацію за продовольчі пайки та надати йому інформацію стосовно суми заборгованості щодо цього, посилаючись на Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів», яким було призупинено дію ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням продовольчої компенсації замість них, проте вказував, що рішенням Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» визнано не конституційним. Ураховуючи викладене просив позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 березня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року скасовано, провадження у справі закрито. Роз'яснено ОСОБА_2 право звернення до суду у порядку адміністративного судочинства.

У червні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 березня 2015 року.

До касаційної скарги додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо справа не переглядалася в апеляційному порядку.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень не вбачається, що оскаржуване рішення суду першої інстанції переглядалось в апеляційному порядку, тому у відкритті касаційного провадження у частині оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року необхідно відмовити з підстав, передбачених п. 2 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у частині оскарження ухвали апеляційного суду Одеської області від 19 березня 2015 року слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеної ухвали апеляційного суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що предметом позову є стягнення грошових сум, які утворились з приводу проходження та звільнення з публічної служби, тому даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права.

Керуючись п. п. 2, 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Одеської області від 19 березня 2015 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до командира Одеського загону морської охорони Південного регіонального управління Державної прикордонної служби, третя особа - Головне управління Державного казначейства Одеської області, про стягнення грошової компенсації за надмірно відпрацьований час, найом житла, продовольчі пайки та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 березня 2015 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак