Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Нагорняка В.А.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди, втраченого заробітку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - ГУ МВС України в Харківській області) та Державної казначейської служби України на його користь майнову шкоду в розмірі 266 000 грн та моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.

Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги і просив стягнути з відповідачів майнову шкоду в розмірі 972 241 грн, моральну шкоду - 500 000 грн, а також щомісячно 7 780,30 грн втраченого заробітку пожиттєво.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18 жовтня 1999 року він був викликаний оперуповноваженим Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_4 до відділу міліції для надання пояснень за матеріалами перевірки заяви директора ТОВ «Вікно в Європу», де до нього були застосовані недозволені методи проведення дізнання та слідства, фізичне насильство, внаслідок яких йому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді ссадин на обличчі, волосистій частині голови, на лівій ушній раковині, на шиї, закрита черепно-мозкова травма у вигляді забиття головного мозку з корковою контузією лівої лобної частки, інтрацеребральної гематоми сенсомоторної афазії, правосторонньої парамідальної недостатності. Крім того, він перебував у камері для затриманих і звільнений лише 19 жовтня 1999 року о 13 год. 00 хв. після втручання адвоката, який звернувся зі скаргою до прокурора.

Згідно з постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 березня 2010 pоку, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності та закрито провадження у кримінальній справі щодо останнього у зв'язку зі спливом строку давності.

Позивач зазначав, що внаслідок наведених подій він втратив працездатність та став інвалідом другої групи. Раніше він працював на посаді старшого помічника капітана великого риболовецького судна, у нього були перспективи службового росту, у найближчий час планувалось його призначення на посаду капітана аналогічного судна. Після жовтня 1999 року, у зв'язку зі спричиненням йому травм, за станом здоров'я він втратив можливість виходити в море.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просив позов задовольнити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ГУ МВС України в Харківській області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. У решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині задоволення вимог про стягнення з ГУ МВС України в Харківській області на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 150 000 грн та ухвалено нове рішення у цій частині про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що 18 жовтня 1999 року ОСОБА_3 було викликано до відділу Дзержинського РВ ХМУ УМВС України і Харківській області оперуповноваженим карного розшуку Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківськії області ОСОБА_4 для надання пояснень.

У приміщенні відділу міліції ОСОБА_4 застосовував до нього недозволені методи проведення дізнання та слідства, вимагаючи визнати, що нібито він незаконно заволодів грошовими коштами заявника, та повідомити місцезнаходження цих коштів.

Після цього його помістили в камеру для затриманих, де він перебував до 09 год. 00 хв. 19 жовтня 1999 року, вранці ОСОБА_4 забрав його до свого кабінету, де продовжив застосовування методів фізичного насильства. Звільнено його було о 13 год. 00 хв.

У результаті неправомірних дій співробітника міліції ОСОБА_3 були заподіяні тілесні ушкодження, які спричинили встановлення третьої групи, а згодом - другої групи інвалідності безстроково з частковою втратою загальної і професійної працездатності.

З приводу наведених обставин органами прокуратури було порушено кримінальну справу, по якій тривалий час проводилось досудове розслідування. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 березня 2010 року кримінальну справу відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 365 КК України закрито у зв'язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності та звільнено останнього від кримінальної відповідальності.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 16 лютого 2012 року у справі «Савін проти України» на користь позивача стягнуто 40 000 євро на відшкодування моральної шкоди, 1 800 євро - на відшкодування матеріальної шкоди, а також судові витрати.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що в результаті незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду позивачу завдана майнова та моральна шкода. При цьому суд зазначив, що оскільки Дзержинський РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, ХМУ ГУ МВС України Харківській області є структурними підрозділами ГУ МВС України в Харківській області, завдану ОСОБА_3 шкоду повинен відшкодувати саме цей відповідач. Виплата присудженої позивачеві суми має бути здійснена з рахунок коштів ГУ МВС України в Харківській області, а казначейська служба при цьому лише повинна провести відповідну технічну операцію з перерахунку коштів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції послався на те, що відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 16 лютого 2012 року з держави Україна на користь ОСОБА_3 вже стягнуто моральну шкоду, спричинену «незаконним затриманням та жорстоким поводженням з боку правоохоронних органів» у розмірі 40 000 євро, тому відсутні підстави для повторного стягнення компенсації моральної шкоди.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

З матеріалів справи, зокрема позовної заяви, вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ГУ МВС України у Харківській області зводяться до відшкодування шкоди на підставі ст. 1172 ЦК України та ст. 440-1 ЦК УРСР 1963 pоку.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК УРСР 1963 pоку, чинною станом на жовтень 1999 pоку, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Європейський суд з прав людини, задовольняючи скаргу ОСОБА_3 і стягуючи кошти в розмірі 40 000 євро, вказав, за що саме стягується така сума - за біль і страждання заявника у зв'язку з його незаконним затриманням та жорстоким поводженням з боку правоохоронних органів, які не були визнані та не були компенсовані, хоча минуло більше 10 років.

Таким чином, Європейський суд з прав людини стягнув моральну шкоду з держави Україна за тривалість часу притягнення винного до відповідальності, за жорстокість та незаконність затримання, тобто за те, що держава не забезпечила охорону прав і свобод людини.

За таких обставин суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдана ОСОБА_3 шкода має бути стягнута з ГУ МВС України в Харківській області з наведених вище підстав.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, помилково зробив висновок, що у разі задоволення позову буде мати місце подвійне стягнення компенсації моральної шкоди.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2015 року скасувати.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

В.А. Нагорняк

В.А. Черненко

С.П. Штелик