Справа №463/2038/15-ц
Провадження №2/463/1152/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» про поділ спільного майна подружжя, суд

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, третьої особи про поділ майна подружжя та стягнення з відповідача ? частину боргу за кредитним договором від 29.05.2014 року в сумі 10375,87 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період перебування у шлюбі із відповідачем ОСОБА_4 з 21.04.2012 року, ним було отримано кредит із згоди відповідача в сумі 25 000 грн. на підставі кредитного договору від 29.04.2014 року. Після отримання кредитних коштів, він їх передав відповідачу, а та в свою чергу своїй матері для її потреб. Станом на 10.03.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 20751 грн. 75 коп. Оскільки вказані борги набуті подружжям за час шлюбу, а відтак повинні нести відповідальність перед кредитором в рівних частинах. На підставі наведеного просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав.

Відповідач, її представник в судовому засіданні відносно позову заперечили, суду пояснили, що зазначений борг за кредитним зобовязанням не являє собою спільне майно подружжя, оскільки позивач кредит отримав не в цілях сімї, в період коли подружні відносини між ними припинилися. Зокрема відповідач вказала, що вони з позивачем проживали у неї в квартирі, та після конфлікту 25.05.2014 року розїхалися проживати окремо. Про кредит нічого не повідомляв, а тому вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, подала до суду заяву про слухання справи у відсутності представника, у звязку із чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи ПАТ «Ідеа Банк». Згідно поданих до суду письмових заперечень, третя особа позовні вимоги заперечує, вважає, що кредит будучи спільним майном подружжя не підлягає поділу між подружжям, до моменту його виконання перед кредитором в силу наявного у них солідарного обовязку. В той же час вказує, що оскільки саме позивач виступає позичальником за умовами кредитного договору, а відтак він особисто несе відповідальність за неналежне виконання ним кредитного зобовязання. Тому просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, допитавши свідка, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд в задоволенні позову відмовляє з таких підстав.

Як встановлено безспірно судом, сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 21.04.2012 року та рішенням Личаківського районного суду від 28.04.2015 року шлюб між ними розірвано.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи кредитного договору від 29.05.2014 року, укладеного між ПАТ «Ідеа Банк» та позивачем ОСОБА_2 (а.с.73-74), в період зареєстрованого шлюбу між сторонами позивач отримав споживчий кредит в розмірі 25 тис. грн. строком на 24 місяці зі сплатою 18,0% річних.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги, вважає, що оскільки вказані кредитні кошти отримані ним в цілях сімї, а відтак заборгованість за кредитним договором, яка станом на час звернення позивача із позовом в суд 28.04.2015 року становила 20751,75 грн., є спільним майном подружжя, і підлягає поділу між ним та відповідачем в рівних частинах.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному Законом, звернутися д осуду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Одночасно, положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено обовязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дійсно, у відповідності ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до вимог ч.1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, п.24 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України розяснив, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

В той же час, частиною 4 статті 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Аналізуючи зазначену правову норму суд приходить до висновку, що таке право на врахування боргу одного з подружжя при поділі майна та покладення його частини на іншого з подружжя, виникає лише у тому випадку, якщо такий борг виник із договірних зобовязань, взятих на себе одним із подружжя в інтересах сімї.

Тому суд переконаний, що саме на позивачу лежить обовязок доведення перед судом обставин, що ним було укладено кредитний договір та отримано на підставі нього кредит саме в інтересах сімї, а також документально підтвердити факт використання цих коштів в цілях сімї.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленій у постанові від 20.02.2013 р. у справі № 6-163цс13, що підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України.

Однак, позивач жодними належними та допустимим доказами, у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, перед судом не довів факту укладання кредитного договору від 29.05.2014 року та використання отриманих ним коштів на підставі цього договору в інтересах сімї.

В той же час, як вказала відповідач в судовому засіданні, що внаслідок конфлікту, який мав місце 25.05.2014 року, позивач забрав речі та переїхав проживати окремо. Після цього вони більше разом не проживали, спільне господарство не вели, про отримання ним кредиту їй не було нічого відомо.

Зазначені нею обставини підтверджуються оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №463/1272/15-ц, провадження №2/463/922/15, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_4 звертаючись до Личаківського районного суду м. Львова 13.03.2015 року із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, свої позовні вимоги обґрунтовувала зокрема тим, що спільне господарство із чоловіком вона припинила в травні 2014 року. В судовому засіданні при розірванні шлюбу відповідач відносно позову не заперечив.

Крім цього, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, матір відповідача, суду підтвердила, що дійсно на початку травня 2014 року між нею, її чоловіком, донькою та позивачем, колишнім зятем, виник конфлікт, що переріс у бійку між її чоловіком та зятем. Вказаний конфлікт призвів до розриву відносин між її донькою та позивачем та його переїзду. З цього часу донька та її чоловік більше разом не проживали, спільне господарство не вели. Про те, що кредит позивач отримав він нікого не повідомляв, його в інтересах сімї не використовував.

За таких обставин суд вважає, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено перед судом факту укладання кредитного договору, отримання на підставі нього та використання кредитних коштів в інтересах сімї. Більш того, сам позивач у своїй позовній заяві наводить обставини про те, що отримані кредитні кошти він передав тещі для її потреб, що додатково підтверджує факт використання цих коштів не в цілях подружжя сторін.

А відтак, оскільки заборгованість позивача перед Банком виникла із договірних зобовязань взятих на себе позивачем не в цілях сімї, тому визнавати таку спільним майном подружжя з подальшим його поділом між сторонами у суду не має, у звязку із чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

У звязку із відмовою від позову, понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягувати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» про поділ спільного майна подружжя та стягнення з відповідача ? частину боргу за кредитним договором відмовити за безпідставністю вимог.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст.294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.