Номер провадження: 22-ц/785/4332/15
Головуючий у першій інстанції Чебан Н. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Томашевській К.В..,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника відповідача КЗ "Білгород - Дністровська ЦРЛ" -

Алфьорової Е.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до комунального закладу "Білгород - Дністровська центральна районна лікарня" про скасування наказів, припинення трудового договору, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

14 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до КЗ "Білгород - Дністровська центральна районна лікарня" про скасування наказів, припинення трудового договору, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на те, що з 16.08.1962 року ОСОБА_3 прийнята на роботу в Білгород-Дністровську центральну районну лікарню на посаду санітарного фельдшера Шабівської дільничної лікарні згідно наказу № 106 від 15.08.1962 року.

13.02.2003 року на підставі наказу 3-к від 10.02.2003 року ОСОБА_3 переведена на посаду медичної сестри.

14.02.2011 року Білгород-Дністровська центральна районна лікарня перейменована в комунальний заклад "Білгород-Дністровська центральна районна лікарня" згідно наказу № 29-м від 14.02.2011 року, що підтверджується довідкою № 108 від 14.10.2014 року, виданою КЗ "Білгород-Дністровська центральна районна лікарня".

На підставі наказу № 249-к про припинення трудового договору ОСОБА_3 звільнено 07.11.2014 року за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно з п.3 ст.40 КЗпП України.

У вищевказаному наказі зазначено, що підставою для звільнення послугував наказ №73-аг від 27.10.2014 року та згода профкому від 28.10.2014 року.

Наказом № 73-аг від 27.10.2014 року визнано для ОСОБА_3, сестрі медичної дільничної сільської лікарської амбулаторії с.Шабо, робочі дні 20.10.2014 року і 21.10.2014 року днями прогулів. Згідно п.4 вказаного наказу, на підставі п.2 ст.147 КЗпП України, за грубе порушення трудової дисципліни застосовано до ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин, покладених на нього трудових обов'язків і правил внутрішнього трудового розпорядку) застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення після отримання на це рішення профкому.

У відповідності до протоколу № 2 засідання президії Білгород-Дністровської районної об'єднаної профспілки працівників охорони здоров`я від 28.10.2014 року постановлено дати згоду на розірвання трудового договору з сестрою медичною СЛА с.Шабо ОСОБА_3 на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин, покладених на нього трудових обов'язків і правил внутрішнього трудового розпорядку.

Однак, позивач ОСОБА_3 не погоджується із звільненням, вважаючи його незаконним, тому вона звернулась до суду із вказаним позовом та просила задовольнити його з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник КЗ "Білгород - Дністровська центральна районна лікарня" заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність.

Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 не з'явилась, але про розгляд справи вона сповіщалась належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання нею судової повістки. Крім того, її інтереси представляє довірена особа. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка позивача до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п.3,4,7,8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Отже, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навів позивач ОСОБА_3. у підтвердження своїх позовних вимог, а представник відповідача КЗ "Білгород - Дністровська центральна районна лікарня" - у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про наявність підстав для застосування до позивача вимог п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що місцевий суд не прийняв до уваги тих обставин, що Наказ №73-аг від 27.10.2014 року про застосування дисциплінарного стягнення ОСОБА_3 незаконний і містить в собі одні протиріччя, а тому підлягає скасуванню, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів щодо спростування обставин, що стали підставою для винесення спірного наказу.

За таких обставин, доводи ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити, рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан