АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1799/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3731/15Головуючий у 1-й інстанції Степура А. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 жовтня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Професійно-технічного училища № 26 м. Кременчука, треті особи Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці, Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації про визнання дійсними запису в трудовій книжці, довідок, видачу уточнюючої довідки для підтвердження спеціального трудового стажу, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом та просила визнати дійсними запис в трудовій книжці та видані відповідачем довідки про її роботу на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, а також зобовязати відповідача видати уточнюючу довідку установленого зразка для підтвердження спеціального трудового стажу, стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 21404 грн. 79 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та понесені судові витрати в розмірі 264,04 грн.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано дійсним запис про перебування ОСОБА_2 на посаді викладача в ПТУ-16 м. Кременчука в період з 25.08.1990 року по 04.10.1994 рік, який був внесений ПТУ-26 м. Кременчука до трудової книжки ОСОБА_2 серія БТІ № 3339943 від 22.09.1978 року, відповідно до наказу № 179 к/тр «Про внесення записів до трудової книжки ОСОБА_2Г.».

Визнано дійсними довідки видані ОСОБА_2: № 689 від 30.07.2014 року «Про роботу в ПТУ № 16 м. Кременчука та про роботу в ПТУ № 22 м. Кременчука», № 611 від 04.07.2014 року «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», № 610/2 від 04.07.2014 року «Про відсутність відпусток без збереження заробітної плати та про відсутність наказів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, про суміщення і сумісництво в період роботи з 19.12.1986 року».

Зобов'язано Професійно-технічне училище № 26 видати уточнюючу довідку установленого зразка на підтвердження спеціального трудового стажу ОСОБА_2, що передбачена п. 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з Професійно-технічного училища № 26 м. Кременчука на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 264 грн. 04 коп.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

Позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення на її користь з ПТУ № 26 матеріальної та моральної шкоди задовольнити. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом фактичних обставин справи, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі третьої особи Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі з підстав порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 та задоволення апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_2 з 19.12.1986 року по 27.08.1997 року працювала на різних посадах, в тому числі виборних в ПТУ № 16 (СПТУ № 16 до реорганізації в 1989 році) до часу ліквідації даного учбового закладу.

Наказами Міністерства освіти і науки від 04.06.1997 р. № 190 «Про вдосконалення мережі професійно-технічних навчальних закладів Полтавської області» та Управління освіти Полтавської обласної державної адміністрації від 09.06.1997 р. № 197 «Про вдосконалення мережі професійно-технічних навчальних закладів» Професійно-технічне училище № 16 було ліквідовано. На виконання п.п. 8.3 п. 8 цього Наказу будівлі, споруди, грошові кошти та інше майно ліквідованого Професійно-технічного училища № 16 м. Кременчука, окрім майна, що також було передано ПТУ № 22 м. Кременчука та ПТУ № 7 м. Кременчука, передано Професійно-технічному училищу № 26 м. Кременчука.

Наказом Міністерства освіти і науки, молоді і спорту України від 17.07.2012 року № 823 прийнято рішення про припинення діяльності ПТУ № 22 м. Кременчука і передачу майна, що належало даному учбовому закладу - ПТУ № 26 м. Кременчука.

Згідно Статуту Професійно-технічного училища № 26 м. Кременчука, прийнятого на загальних зборах колективу (протокол № 3 від 10 жовтня 2012 року), ПТУ № 26 м. Кременчука є правонаступником ПТУ № 16 м. Кременчука та ПТУ № 22 м. Кременчука.

В лютому 2012 року, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_2 звернулась до Управління Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в м. Кременчуці із заявою про призначення пільгової пенсії як працівнику освіти.

Проте, у призначенні пенсії їй було відмовлено, оскільки згідно копії її трудової книжки, посади, які зазначені за період з 1986 по 1990 рік не входять до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року, і відповідно не дають їй право на призначення пільгової пенсії як працівнику освіти.

З метою підтвердження права на отримання пенсії за вислугу років, позивач звернулась з позовом до суду.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 липня 2012 року, яке набрало законної сили 17 липня 2012 року, визнано неправомірними дії ПТУ-26 та зобов'язано внести доповнення до трудової книжки ОСОБА_2 за період її трудової діяльності з 19.12.1986 року по 25.08.1990 рік, а саме внести запис про те, що 19.12.1986 року ОСОБА_2 була прийнята до ПТУ-16 і по 25.08.1990 року працювала за професією викладача.

На підставі даного судового рішення до трудової книжки позивача було внесено запис про те, що 19.12.1986 р. ОСОБА_2 була прийнята в ПТУ-16 і по 25.08.1990 р. працювала за професією викладача.

Однак, при повторному зверненні 13.08.2012 р. до УПФУ в м. Кременчуці із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах їй знову було відмовлено на підставі того, що періоди роботи з 19.12.1986 р. по 25.08.1990 р. та з 26.08.1990 р. по 03.10.1994 р. не передбачені вищезазначеним Переліком, у звязку з чим не можуть бути зараховані до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років.

Після звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про внесення запису до трудової книжки, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року, було зобовязано ПТУ № 26 м. Кременчука внести запис до трудової книжки ОСОБА_2 про її перебування на посаді викладача у період з 25.08.1990 року по 04.10.1994 рік.

На виконання вказаних судових рішень відповідачем винесено накази № 178 к/тр від 19.11.2013 р. «Про внесення виправлень до трудової книжки ОСОБА_2», та № 179 к/тр від 19.11.2013 р. «Про внесення записів до трудової книжки ОСОБА_2» відповідно, на підставі яких до трудової книжки позивача було внесено записи за №№ 28, 29 про те, що вона прийнята на посаду викладача СПТУ-16 м. Кременчука 19.12.1986 р., продовжувала працювати на посаді викладача по 25.08.1990 р. та про її перебування на посаді викладача ринкової економіки, сировини та матеріалів з 25.08.1990 р. по 04.10.1994 р.

Також ПТУ № 26 було видано ОСОБА_2 довідки № 689 від 30.07.2014 року «Про роботу в ПТУ № 16 м. Кременчука та про роботу в ПТУ № 22 м. Кременчука», № 611 від 04.07.2014 року «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», № 610/2 від 04.07.2014 року «Про відсутність відпусток без збереження заробітної плати та про відсутність наказів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, про суміщення і сумісництво в період роботи з 19.12.1986 року».

Вказані обставини стали підставою для призначення УПФУ в м. Кременчуці ОСОБА_2 пенсії за вислугу років як працівнику освіти з 12.12.2013 р., яку вона отримувала з січня 2014 року.

В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19 березня 2014 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22 липня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області 31 жовтня 2013 року були скасовані, справа повернута на новий розгляд до Крюківського районного суду м. Кременчука.

При новому розгляді ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 25 квітня 2014 року за заявою ОСОБА_2 її позов до ПТУ № 26, Департаменту освіти та науки Полтавської обласної державної адміністрації за участю третьої особі УПФУ в м. Кременчуці про внесення запису до трудової книжки залишено без розгляду.

З 01 травня 2014 року УПФУ в м. Кременчуці припинило виплату позивачці раніше призначеної пенсії за вислугу років як працівнику освіти.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що факт перебування ОСОБА_2 на посаді викладача в ПТУ № 16 м. Кременчука на протязі періоду з 25.08.1990 р. по 04.10.1994 р. підтверджується довідками ПТУ-16, копіями атестаційний листів про проведення атестації робочих місць педагогічних працівників, наказами про надання щорічних відпусток, особовими рахунками та розрахунковими відомостями про нарахування заробітної плати.

Однак, місцевим судом не взято до уваги, що запис до трудової книжки за № 29 про перебування ОСОБА_2 на посаді викладача в ПТУ-16 м. Кременчука в період з 25.08.1990 р. по 04.10.1994 р., внесений відповідно до наказу № 179 к/тр «Про внесення записів до трудової книжки ОСОБА_2Г.», було зроблено на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 липня 2013 року, яке скасоване та втратило юридичну силу, а обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 20, 24 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючи довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Як вбачається з матеріалів справи, робота ОСОБА_2 на посаді викладача у період з 25.08.1990 р. по 04.10.1994 р. документально не підтверджена, а висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи.

Докази, на які послався суд у рішенні, є суперечливими, інформації щодо предмета доказування роботи ОСОБА_2 потягом спірного періоду на посаді викладача професійно-технічного навчального закладу, що підтверджується первинними документами, не містять та не можуть бути визнані належними та допустимими в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Згідно наказу по Кременчуцькому середньому ПТУ-16 № 72 від 25 серпня 1990 року ОСОБА_2 була прийнята по переводу на посаду завідуючої навчально-методичним кабінетом з 25 серпня 1990 року, наказом № 1 від 02 січня 1991 року згідно штатного розпису на 1991 рік переведена на посаду методиста з 01 січня 1991 року, наказом № 80 від 04 жовтня 1994 року її призначено виконуючим обовязки заступника по НВР з 04 жовтня 1994 року (т. 1 а.с. 155-170).

Наказом Управління освіти виконавчого комітету Полтавської обласної ради від 04 травня 1995 року № 77 переведено ОСОБА_2 з посади методиста профтехучилища № 16 м. Кременчука на посаду заступника директора з навчально-виробничої роботи цього ж училища з 05 травня 1995 року (т. 1 а.с. 171).

Робота на посаді лаборанта з 15 березня 1989 року, на якій позивачці було дозволено читати уроки хімії (наказ по Кременчуцькому СПТУ-16 від 05 вересня 1989 року № 347-А), та обставини, встановлені рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 липня 2012 року, доказового значення по справі не мають, оскільки не стосуються спірного періоду роботи позивача.

Висновки суду першої інстанції щодо надання позивачці відпустки у спірний період, оплати її праці та атестації у звязку з роботою на посаді викладача у порушення вимог цивільного процесуального права ґрунтуються на припущеннях та не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи.

Посади завідувача навчально-методичним кабінетом, методиста, які позивач обіймала з 25.08.1990 р. по 04.10.1994 р., належать до посад педагогічних працівників, які відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про освіту» в редакції Закону від 23 травня 1991 року № 1060-XII та Типового положення про атестацію педагогічних працівників України, затвердженого наказом Міністерства освіти України № 310 від 20.08.1993 р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 грудня 1993 р. за № 176, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, підлягали атестації на відповідність займаній посаді, тому висновки атестаційної комісії від 2 вересня 1992 року не є такими, що беззаперечно підтверджують факт виконання ОСОБА_2 роботи викладача по основному місцю роботи.

Наказів щодо прийняття ОСОБА_2 на посаду викладача за сумісництвом у вказаний період матеріали справи не містять і суду таких обставин не доведено, тому висновки суду першої інстанції щодо достовірно встановленого факту роботи позивачки з 25.08.1990 р. по 04.10.1994 р. як за сумісництвом, так і за основною посадою за професією викладача та наявності у неї права на включення даного періоду роботи до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугою років як працівнику освіти, є необґрунтованими.

Відсутність доказів, що підтверджують роботу ОСОБА_2 з 25.08.1990 р. по 30.09.1994 р. на посадах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, встановлено рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.09.2014 р., яка згідно п.п. 3, 16 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 р. за № 1231/13105, розглядала заяву ОСОБА_2 про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Рішення Комісії в установленому порядку не оскаржене та безпідставно не враховане судом першої інстанції при вирішенні справи.

Також судом першої інстанції безпідставно не дано оцінку акту № 1788 від 30 жовтня 2014 року перевірки характеру виконуваної роботи та умов праці для підтвердження права працівника на пільгове пенсійне забезпечення та довідок про заробітну плату, проведеної УПФУ в м. Кременчуці Полтавської області у відповідності до наданих повноважень. Внаслідок перевірки встановлено недостовірність даних щодо роботи ОСОБА_2 з 25.08.1990 року по 04.10.1994 року на посаді викладача, зазначених у довідках від 30.07.2014 р. № 689, від 04.07.2014 р. № 610/2 та від 04.07.2014 р. № 611, що в установленому порядку не спростовано, а отже, відсутні підстави для визнання судом вказаних довідок дійсними.

На інші обставини та засоби доказування позивач не посилалась та суду їх не доводила.

Відповідно до ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Своїми правами щодо предмета спору особа розпоряджається на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обовязок доказування та подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Оскільки позивачем по справі не доведено факту порушення її права на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року, підстав для застосування обраного нею способу захисту колегією суддів не вбачається.

За вказаних обставин рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 жовтня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування колегією суддів не вбачається. Доводи апеляційної скарги позивача висновків місцевого суду в цій частині не спростовують.

Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється колегією суддів у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України із присудженням стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесених і документально підтверджених витрат зі сплати судового збору (т. 2 а.с. 77).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 жовтня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до Професійно-технічного училища № 26 м. Кременчука, треті особи Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці, Департамент освіти і науки Полтавської обласної державної адміністрації про визнання дійсними запису в трудовій книжці, довідок, видачу уточнюючої довідки для підтвердження спеціального трудового стажу, стягнення матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці судові витрати в сумі 290 грн. 44 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підписи/

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1