Справа № 752/2372/15-ц
Провадження № 2/752/2610/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21.05.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Овдій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку.
позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зняття відповідача з реєстраційного обліку.
Позовні вимоги обгрнутовані тим, що позивач разом зі своєю донькою є співвласниками АДРЕСА_1.
Відповідач у справі, є громадянином Російської Федерації і для укладення шлюбу вона зареєструвала його за адресою проживання. В квітні 2014 р. відповідач залишив місця проживання і переїхав проживати до Російської Федерації, в зв»язку з чим позивач просить зняти його з реєстраційного обліку.
В ході судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити з підстав, заявлених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з2явився, про місце і час удового розгляду був повідомлений за місцем проживання, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався.
На підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності, виданого Органом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації 18.03.2014 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є власниками АДРЕСА_1 в рівних долях.
З відповідачем у справі - ОСОБА_2, позивач перебуває у шлюбі.
Судом встановлено, що відповідач у справі не проживає в спірній квартирі з квітня 2014 р. та переїхав на проживання до Російської Федерації.
Відповідач вселився в кімнату як член сім»ї власника квартири.
В силу положень ст.64 ЖК України до членів сім»ї наймача належать дружина (чоловік), їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення її права власності без позбавлення права користування і володіння майном, яке вона просить захистити.
Відповідно до роз»яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як зазначалось судом вище, сторони не проживають в одній квартирі з квітня 2014 року, однак до суду позивач звернулась 10.02.2015 р., тобто на момент звернення до суду з позовом не минуло року з часу не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі.
Докази, подані позивачем на підтвердження факту не проживання відповідача протягом року на момент звернення до суду не підтверджують зазначених обставин і не можуть бути належними в розумінні ст.58 ЦПК України.
Акт № 42 від 22.12.2014 р., складений мешканцями блоку АДРЕСА_1 щодо не проживання відповідача в спірній кімнаті підтверджує лише факт його не проживання в момент складання акту і обстеження кімнат.и
Відповідно до ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування
цим жилим приміщенням з дня вибуття.
В роз»ясненнях, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначено, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.
На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
З огляду на наведені норми чинного законодавства вбачається, що закон чітко визначає підстави зняття особи з реєстраційного обліку, а це: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
При зверненні до суду позивач не заявляла вимог про визнання відповідача таким, що втратив права користування жилим приміщення.
Крім того, звертаючись до суду, позивач пред»явила вимоги про зняття з реєстраційного обліку до відповідача у справі, хоча зазначені функції відносяться до повноважень органів міграційної служби.
З огляду на вищевикладені обставини, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст..ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з моменту його проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя