Справа № 520/4989/15-ц
Провадження № 2/520/3045/15
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Куриленко О.М.
за участю секретаря - Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ФАРО» про визнання права власності,
07.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житлове приміщення загальною площею 26 кв.м. у будинку АДРЕСА_2.
Свої вимоги мотивував тим, що він з 25.07.1980 року по 31.07.2003 року працював в Дочірньому підприємстві Відкритого акціонерного товариства «Концерн-Елекстрон» лікувального оздоровчого комплексу «Електрон», правонаступником якого стало Приватне підприємство «ФАРО».
Позивач зазначає, що весь цей час він проживав в службовому приміщенні площею 26 кв.м., розташованому на першому поверсі за адресою АДРЕСА_2. Також стверджує, що після звільнення з підприємства він і досі проживає у вказаному приміщенні, робить там ремонти, обслуговує, сплачує всі комунальні послуги.
Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що згідно виписки із трудової книжки від 05.12.2003 року вбачається, що в період з 25.07.1980 року по 31.07.2003 року позивач ОСОБА_1 працював в Дочірньому підприємстві Відкритого акціонерного товариства «Концерн-Електрон» лікувального оздоровчого комплексу «Електрон», правонаступником якого стало Приватне підприємство «ФАРО» відповідно до договору купівлі-продажу № 60/2002 ЮР-Д1 від 03.10.2002 року.
Адміністрація Дочірньому підприємстві Відкритого акціонерного товариства «Концерн-Електрон» лікувального оздоровчого комплексу «Електрон» передала у власність службове приміщення площею 26 кв.м. працівнику ЛОК «Електрон», який пропрацював на підприємстві 23 роки, ОСОБА_2, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 з подальшою перереєстрацією в Київському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Вказане підтверджується листом № 16 від 22.08.2002 року директора ЛОК «Електрон».
22.08.2002 року директор ЛОК «Електрон» направив лист № 15 на ім'я начальника Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в якому клопотав про перереєстрацію працівника ОСОБА_2 проживаючого за адресою АДРЕСА_1. Перереєстрацію просив провести по адресі: АДРЕСА_2, у зв'язку з передачею у власність службового приміщення площею 26 кв.м.
Відповідно до ст. 53 Житлового Кодексу України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.
Згідно статті 121 Житлового Кодексу України порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 125 Житлового Кодексу України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.
У судовому засіданні позивач пояснив, що в період з 2002 року та по теперішній час він проживає в спірному житловому приміщенні, в якому постійно робив ремонт, обслуговував, сплачував усі комунальні послуги, піклувався про нього, проте через свою необізнаність не зареєстрував своє право власності на вказане майно, оскільки вважав, що рішення адміністрації підприємства, на якому він працював, і є правовстановчим документом.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.
Згідно ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
За змістом ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року, у зв'язку з чим стаття 344 цього Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 1 січня 2001 року.
Відповідно до роз'яснень, викладених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.
Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.
Оскільки при наявності всіх встановлених судом та необхідних підстав для застосування набувальної давності, а також відсутності: державної реєстрації у встановленому законом порядку об'єктів нерухомого майна; рішення про прийняття чи передачу до комунальної власності громади; будь-яких правовстановлюючих документів, що б підтверджували чи спростовували право власності інших суб'єктів на об'єкт нерухомого майна, та враховуючи викладене, з метою захисту майнових прав позивача, який добросовісно заволодів майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад десять років без державної реєстрації права власності на нього, що є фактично законно набуте ним право на житлове приміщення загальною площею 26 кв.м. у будинку № 4 по вул.. зої Космодем'янської у місті Одесі, суд дійшов висновку про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на зазначене житлове приміщення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 344 Цивільного кодексу України, стст. 88, 208, 209, 212 - 218 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ФАРО» про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 право власності на житлове приміщення загальною площею 26 кв.м. у будинку АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Куриленко О. М.