Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2063/15-ц

17 грудня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі:головуючого - судді:ОСОБА_1

секретаря: Кушнірчук М.Д.

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна справу за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Укртранснафта» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

Встановив:

ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Укртранснафта» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представники позивача по справі ОСОБА_5-ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, яку просять задоволити та поновити ОСОБА_5 на посаді керівника філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта», а також стягнути виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача ПАТ «Укртранснафта» - ОСОБА_4 позов не визнав, оскільки він безпідставний та вважає, що звільнення ОСОБА_5 проведено з дотриманням норм чинного трудового законодавства, а тому просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування ї заперечення позовних вимог та з»ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню всіх обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі.

А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

У відповідності з ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в т. ч. ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи,організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при вирішенні справ, повязаних із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, і які саме, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулює вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, що в філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» проводились заходи щодо оптимізації штату працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників філії (т.1 ас.49-50, 51, 53, 54-63, 64, 65-119,120-127, 132-143, 158).

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача дійсно відбулося скорочення посад та чисельності працівників.

Право підприємства самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис гарантовано ч.3 ст.64 ГК України, а тому суд не не може вдаватися до обговорення необхідності таких змін.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.ч.1 і 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджують не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві в установі, організації.

Встановлено, що повідомлення про наступне звільнення в звязку із скороченням штатної чисельності вручено позивачу по справі ОСОБА_5-30.06.2015 року(ас.21).

З матеріалів справи вбачається, що листом від 21.07.2015 року позивачу було запропоновано ряд вакантних посад, однак останній від них відмовився.(ас.23-29).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» за змістом ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1(крім ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу(профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідні положення містяться також і в ст.39 Закону України «Про профспілки, їх права та гарантії діяльності».

Зясовано, що з поданням адміністрація ПАТ «Укртранснафта» 24.07.2015 року звернулася до первинної профспілкової організації апарату управління філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» про надання згоди на звільнення працівників, в т.ч. і позивача по справі ОСОБА_5 (ас.62).

Однак, листом голови профкому апарату управління філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» від 27.07.2015 року повідомлено, що відповідно до вимог ст.43-1 КЗпП України при розірванні трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації у випадку звільнення керівника підприємства(філіалу, представництва, відділу та іншого відокремленого підрозділу) не потрібно(ас.63).

У відповідності до положень ст.42 КЗпП України при скорооченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, в тому числі сімейним-при наявності двох і більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації тощо. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, при вивільненні працівників, у звязку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в ч.2 ст.42 КЗПП України.

Судом зясовано, що на момент звільнення позивача по справі ОСОБА_5 переваги на залишенні роботи мав ОСОБА_6І, теперішній керівник філії, зважаючи на його стаж, досвід роботи, освіту та заохочення(ас.123-126,127-131, 210, 226-230).

Даний факт ствердив представник відповідача по справі.

Згідно наказу керівництва ПАТ «Укртранснафта» від 15.09.2015 року №243-к позивача по справі ОСОБА_5 було звільнено з посади директора філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» з 25.09.2015 року у звязку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України(ас. 20, 64).

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що звільнення позивача по справі ОСОБА_5 проведено з дотриманням норм трудового законодавства.

А тому суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст.ст.40 п.1, 232-235 КЗпП України, керуючись ст.ст. 213-215,218, 293 ЦПК України,суд,-

Вирішив:

В позові ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Мужик І.І.

Рішення виготовлено в повному обсязі 21.12.2015 року