У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Демянчук С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2 на заочне рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 квітня 2015 року в позові ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що суд першої інстанції ухвалив заочне рішення не з'ясувавши думку позивача щодо вирішення у такий спосіб справи в супереч ч.1 ст.224 ЦПК України та не дав оцінку наявним у справі доказам в супереч ст.ст. 212, 225 ЦПК України.

Судом не взято до уваги матеріальне становище як позивача так і відповідача. Як і те, що у них на утриманні перебуває малолітня дитина. А також те, що обоє не мають роботи, перебувають у скрутному матеріальному становищі. Будинок де вони мешкали згорів, про що надано відповідний акт і тепер вимушено винаймають житло. Відповідач ніде не працює за відсутністю роботи та можливістю працевлаштовуватись, тому тимчасово не має можливості утримувати дітей фінансово, що є істотними обставинами та має істотне значення при визначенні судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі в порядку ст.184 СК України та може бути менше мінімального розміру.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про місце та час судового розгляду були повідомленні завчасно та належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, а тому його неявку колегія суддів розцінює як без поважних причин.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних матеріалів справи.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 18 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, актовий запис №130.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і не перекладати свої зобов'язання на державу.

Такий висновок місцевого суду відповідає положенням ч.1 ст. 180 СК України і з ним погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно роз'яснень, викладених в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

В порушення положень ст. 60 ЦПК України (обов'язок доказування і подання доказів) позивачкою не доведено підстав для застосування положень ч.3 ст. 184 СК України, оскільки відповідач є працездатним, на своєму утриманні не має непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, а покликання про те, що відповідач останні роки ніде не працює, а його тимчасові підробітки мають нерегулярний і мінливий дохід не заслуговують на увагу.

Позивачка не довела, що відповідач ухиляється від утримання дитини, а визначена нею в позові сума в 50 гривень щомісячно на дитину є значно меншою від встановленого в ч. 3 ст. 182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, підстав вважати, що відповідач ухиляється від утримання дитини немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, з якими погоджується і колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини по справі, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної інстанції в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: С.В. Демянчук

А.М. Шеремет