У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Запорізької міської ради, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про встановлення ідеальних часток у житловому будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 березня 1994 року Запорізьким ремонтним підприємством «Агротехсервіс», їм у рівних частинах належить квартира АДРЕСА_1. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 01 лютого 1999 року відповідачам у рівних частинах належить квартира АДРЕСА_2.

Навесні 2006 року позивачі звернулися до Управління земельних ресурсів із заявою про приватизацію земельної ділянки, що знаходиться у користуванні, проте отримали відмову через невизначеність ідеальних часток співвласників. Отримавши усну згоду відповідачів на визначення часток, звернулися в Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної

інвентаризації» (далі - ОП «Запорізьке МБТІ») та Ленінську районну адміністрацію Запорізької міської ради, де їм провели розрахунок ідеальних часток будинку, підготовили висновок та проект розпорядження про встановлення ідеальних часток на будинок. Після отримання вказаних документів звернулися до відповідачів для підписання відповідної заяви, проте отримали відмову.

Просили встановити ідеальні частки на зазначений будинок, визнавши за ними 39/100 частини будинку або по 39/200 кожному; за відповідачами

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - 61/100 частини будинку або по 61/300 частин кожному; зобов'язати ОП Запорізьке МБТІ провести реєстрацію документів.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя

від 14 грудня 2006 року позов задоволено. Встановлено ідеальні частки на будинок по АДРЕСА_2: ОСОБА_1, ОСОБА_2.: коридор «1-2» − 10,8 кв. м, санвузол «1-3» - 6 кв. м, кімната «1-4» - 7,9 кв. м, кухня «1-5» - 9,4 (10) кв. м, кімната «1-6» - 10,2

(10,8) кв. м, кімната «1-7» - 16,4 кв. м, службова прибудова літ. «а», сарай літ. «Г», погріб під літ. «Г» «пг-1», вбиральня літ. «М», намет літ. «О», замощення 1, хвіртка № 8, ворота № 5 загальною вартістю 34 364 грн, що складає 39/100 частини будинку, або 39/200 кожному.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.: коридор «2-2» − 10,6 кв. м, кімната «2-3» - 16,7 кв. м, кімната «2-4» - 9,9 (10,5) кв. м, кімната «2-5» - 10,5 кв. м, кімната «2-6» - 7,7 кв. м, санвузол «2-7» - 6,3 кв. м; службові прибудови літ. «а-1», «а-2», «а-3», ґанки до «а-1», «а-3», піддашок до «а-3», сарай літ. «В», погріб під літ. «в», «пг», сарай літ. «Е» (частина розмірами 1,28 х 2,2 самовільно побудовано), гараж з оглядовою ямою літ. «Ж», вбиральня літ. «Л», намети літ. «Р», «П», душ літ. «С», ворота № 10, водопровід № 2, паркан № 4, хвіртка № 9, замощення «П» загальною вартістю 53 751 грн, що складає 61/100 частин будинку, або по 61/300 кожному. У загальному користуванні співвласників залишено паркани № № 6, 7 загальною вартістю 9 772 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого

2015 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя

від 14 грудня 2006 року скасовано, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 328 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843374/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843404/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> спільна часткова власність - це власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Згідно зі ст. 382 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843432/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщені які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про власність», чинної на час набуття у власність квартир, наймач житлового приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сіv'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до вимог ч. ч. 2-5 ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_81/ed_2011_11_09/pravo1/T248200.html?pravo=1> 8 вказаного Закону передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно проживають в даній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Таким чином, приватизовані відповідно кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, є самостійними об'єктами власності, а не часткою у спільній власності всіх наймачів, які проживають у такій квартирі чи будинку.

Із матеріалів справи вбачається, що квартири АДРЕСА_1 є окремими житловими приміщеннями.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 28 березня 1994 року, виданого ВАТ «Запорізьке підприємство «Агротехсервіс», квартира АДРЕСА_1 приватизована згідно з Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і належить на праві спільної часткової власності у рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 6).

Згідно зі свідоцтвом про право власності від 01 лютого 1999 року виданого ВАТ «Запорізьке підприємство «Агротехсервіс», квартира АДРЕСА_2 приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і належить на праві спільної часткової власності у рівних частинах ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_4 ( а. с. 83).

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову відповідно до вимог ст. ст. 2, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки сторони набули право власності не на ідеальну частку в житловому будинку, a на самостійні об'єкти права власності: позивачі на квартиру № 1, а відповідачі - квартиру № 2, тому підстав для задоволення позову про встановлення ідеальних часток у будинку немає.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.