Справа № 189/856/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.06.2015 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретареві Копиці С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України і Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є власником житлового будинку будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною вище адресою зареєстрована колишня дружина позивача ОСОБА_2, яка фактично там не проживає з 25.11.2013 року. На підставі викладеного позивач просить ОСОБА_2 визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача та його представника, відповідачки, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності.

Позивач та його представник позов підтримали та просять його задовольнити.

Відповідачка не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи Головне управління Державної міграційної служби України і Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом на все майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3, у тому числі на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, це вбачається з копії довідки від 31.03.2015 року №422/02-14, виданої Покровською державною нотаріальною конторою (а.с.4).

З копії заповіту, виданого 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на випадок смерті зробила таке розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті на що вона за законом матиме право, ОСОБА_3 повністю заповіла ОСОБА_1, заповіт складено і посвідчено у виконкомі сільської ради 10 жовтня 2001 року о 12 год. 05 хв. (а.с.5).

Як вбачається з копії рішення Покровського районного суду від 20.03.2015 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 29.06.1985 року виконавчим комітетом Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис №19, розірвано (а.с.6).

З копії акту обстеження на предмет підтвердження факту проживання від 30.03.2015 року, комісією в складі депутата сільської ради Павлюк В.І., в присутності заявника ОСОБА_2, власника будинку ОСОБА_1 та сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було проведено обстеження на предмет підтвердження факту проживання ОСОБА_2, в ході обстеження було виявлено слідуюче: ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 в домогосподарстві ОСОБА_1, однак з 25 листопада 2013 року за вказаною адресою не проживає, так як проживає в с. Березове (а.с.7).

Отже, позивач, відповідно до ст. 10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1, відповідачка не проживає з 25 листопада 2013 року.

За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки позивач, як встановлено судом, є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212 215, 218, 224 233 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України і Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.С. Пустовар