АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/222/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7, представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_8, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

12 серпня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року відповідач ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 42 042 Швейцарських франків.

09 серпня 2011 року між сторонами до укладеного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року було укладено додатковий договір № 4, яким змінено валюту кредиту з Швейцарського франку на гривню.

Згідно умов договору, відповідач був зобовязаний повернути отриману суму та сплатити відсотки за користування грошовими коштами в строки відповідно до умов договору.

Станом на 07 лютого 2013 рік, відповідач договірні зобовязання не виконав , має прострочену заборгованість.

У звязку із зазначеним порушенням зобовязань, відповідач має заборгованість у сумі 538 045,23 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 337 184,18 грн., заборгованість за відсотками 56 077,37 грн., заборгованості по пені - 144 783,98 грн..

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 27 квітня 2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв право вимоги за вказаним вище кредитним договором.

25 вересня 2013 року заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області позовні вимоги позивача були задоволені повністю.

17 січня 2014 року відповідач ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати заочне рішення, в звязку з невірним розрахунком стягнутої з нього заборгованості.

03 березня 2014 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області заочне рішення від 25 вересня 2013 року було скасоване і справа призначена до судового розгляду.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в сумі 538 045,23 грн..

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати, що складаються з оплати судового збору в розмірі 3 441 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року як незаконне та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року (а.с. 3-6 Т.1) згідно якого ЗАТ «ОТП Банк» надало ОСОБА_6 кредит в сумі 42 042 Швейцарських франків.

15 квітня 2009 року ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» уклали додатковий договір № 1 до кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, яким внесено доповнення до вказаного кредитного договору щодо використання фіксованої процентної ставки в період з 20 квітня 2009 року до 21 вересня 2009 року та в період з 21 вересня 2009 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Викладено графік платежів в новій редакції та зазначено порядок вирішення спорів, інше.

21 липня 2009 року між ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, яким внесено наступні доповнення до кредитного договору: пункт «Строк для оформлення у власність Земельної ділянки» частини № 1 Кредитного договору, розділу № 5 викладено в наступній редакції: Строк для оформлення у власність Земельної ділянки та передачі її в іпотеку банку на протязі 57 календарних днів з моменту підписання даної угоди. Пункт 2.3.7 розділу № 2 частини № 2 кредитного договору доповнено підпунктом «ф» наступного змісту: «Передати в іпотеку земельну ділянку в строк до 15 вересня 2009 року».

08 жовтня 2009 року ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк» уклали додатковий договір № 3 до кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, яким внесли наступні доповнення до кредитного договору: пункт «Строк для оформлення у власність Земельної ділянки» частини № 1 Кредитного договору, розділу № 5 викладено в наступній редакції: Строк для оформлення у власність Земельної ділянки та передачі її в іпотеку банку до 23 жовтня 2009 року. Пункт 2.3.7 розділу № 2 частини № 2 кредитного договору доповнено підпунктом «ф» наступного змісту: «Передати в іпотеку земельну ділянку в строк до 23 жовтня 2009 року».

09 серпня 2011 року ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП «Банк» уклали додатковий договір № 4 до кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, яким змінено валюту кредиту з Швейцарського франку на гривню.

20 вересня 2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір № 4 (а.с. 7-8 Т. 1) до кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, яким внесено доповнення до вказаного кредитного договору щодо використання фіксованої процентної ставки в період з 20 вересня 2011 року до 20 лютого 2012 року та в період з 20 лютого 2012 року до 21 травня 2012 року та в період з 21 травня 2012 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Викладено графік платежів в новій редакції та зазначено порядок дострокового виконання боргових зобовязань з ініціативи банку, скасування пільг, інше.

Всі вищевказані договори були надані сторонами в судовому засіданні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, досліджені колегією суддів та приєднані до матеріалів справи.

Крім того, судом встановлено, що між ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк» в забезпечення виконання кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року був укладений іпотечний договір № PCL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, а від 29 жовтня 2009 року іпотечний договір № PCL-F00/207/20007а.

Додатковим договором № 1 (а.с. 93-97 Т. 2) до договору іпотеки № PCL-F00/207/2007 року та додатковим договором № 1 до договору іпотеки № PCL-F00/207/20007а від 29 жовтня 2009 року внесено зміни і доповнення до договорів іпотеки. Вказаними додатковими договорами зазначено, що іпотека за кредитним договором забезпечує вимоги іпотекодержатель щодо виконавця іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобовязань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього.

Отже, судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини, відповідно до яких відповідач зобовязаний повернути отриману суму та сплатити відсотки за користування грошовими коштами в строки відповідно до умов договору із доповненнями та змінами, що були внесені до нього додатковими договорами.

Також судом встановлено, що 27 квітня 2012 року між позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н (а.с. 17-24), згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП «Факторинг Україна прийняв право вимоги за вказаним вище кредитним договором № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_6 свої договірні зобовязання не виконав, має прострочену заборгованість, доводи позовної заяви визнав обгрунтованими, надані позивачем розрахунки правильними, а тому й задовольнив позов.

В апеляційній скарзі (а.с. 168-170 Т.1) ОСОБА_6 вказав на ту обставину, що суд першої інстанції при ухваленні рішенні не врахував, що в матеріалах справи не містяться дані про те, що позивач його повідомляв про заміну кредитора. Також вказав, що первісний кредитор у зобовязанні повинен був передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Вважає, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Крім цього, вказував на те, що його заборгованість за відсотками та заборгованість по пені не підтверджена жодними належними доказами і в справі відсутні відповідні розрахунки.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що позивач не повідомляв його про заміну кредитора, колегія суддів виходить з наступного.

Ст. 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобовязанні.

Ч. 1 ст. 516 ЦК України вказує, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до вимог ст. 527 цього Кодексу одним з елементів належного виконання зобовязання, яке виступає кінцевою ціллю будь-якого зобовязання, є виконання його належному кредиторові належним боржником. Тому, при заміні сторони у зобовязанні інша сторона повинна певною мірою приймати у цьому участь.

Таким чином, ризик виконання боржником зобовязання старому кредитору, не дивлячись на поступку прав, несе первісний кредитор. Мається на увазі, що неповідомлення боржника про здійснену заміну кредитора, до того ж неодмінно у письмовій формі, позначає його право виконати зобовязання первісному кредитору і таким чином припинити зобовязання, тим самим породжуючи відповідальність цедента перед цесіонарієм.

Крім того, ст. 516 ЦК позбавляє боржника необхідності вимагати доказів того, що виконання приймається належним кредитором, оскільки знімає з нього ризик виконання зобов?язання неналежній стороні, передбачений ст. 527 ЦК України. Неповідомлення належним чином боржника про заміну кредитора також впливає на обсяг заперечень, які він може висувати проти вимог нового кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 22 січня 2013 року письмово повідомляв позичальника ОСОБА_6 на всі відомі адреси в м. Черкаси та с. Леськи Черкаського р-ну, Черкаської обл. рекомендованими повідомленнями про те, що на підставі, зазначеного вище договору факторингу право вимоги його заборгованості перед ПАТ «ОТП Банк» відступлене ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а. с. 11 Т.1). В матеріалах справи (а.с. 69-72 Т. 2) маються конверти із зазначенням причин невручення адресату таких повідомлень із зазначенням причини (за закінченням терміну зберігання).

Крім того, Банк погодився, що ризик невиконання зобовязань в даному випадку несе кредитодавець.

Як встановлено в судовому засіданні і дану обставину сторони не спростували, що ОСОБА_6 перестав виконувати свої зобовязання як перед первісним кредитодавцем ПАТ «ОТП Банк» та не виконував їх і перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якому відповідно до договору факторингу перейшло право вимоги.

Тому, з огляду на вищевикладені статті законодавства, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення апелянта про заміну кредитора, а тому відсутність в нього будь-яких зобовязань - такими, що не спростовують висновків районного суду і позбавляють його відповідальності за невиконання взятих на себе зобовязань.

Ч.1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_6 за кредитним договором № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року укладеного між останнім та ПАТ «ОТП Банк».

Переглядаючи правильність висновків районного суду в межах доводів апеляційної скарги, наданих сторонами доказів та наявних матеріалів справи, колегія суддів вважає, що приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 доводи та встановлені під час судового засідання в суді апеляційної інстанції обставини справи дають колегії суддів підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

З наданих в суді апеляційної інстанції доказів, а саме кредитної заявки від 29 серпня 2007 року (а.с. 5 Т. 2) вбачається, що ОСОБА_6 звертався до філії ЗАТ «ОТП Банк» в м. Черкаси видати кредит в розмірі 42 042 Швейцарських франків шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі кредитного розрахунку на поточний рахунок № 2620 7 001757476, відкритий у філії ЗАТ ОТП Банк в м. Черкаси на його імя.

В своїх поясненнях ОСОБА_6 вказав, що за умовами кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року йому повинен був надаватися кредит у Швейцарських франках, оскільки ним не було отримано майно, тобто кредит у вигляді іноземною валюти, яка передбачалася умовами кредитного договору, тому й правові наслідки для відповідача в даному випадку відсутні.

Згідно даних трансакції, зазначених в кредитній заявці (а.с. 5 Т. 2), яку подавав ОСОБА_6, кошти були нараховані відповідачу в сумі 42 042 Швейцарських франків з переведенням їх у національну валюту відповідно до курсу НБУ і згідно належним чином завірених заяв про видачу готівки № 6 від 29 серпня 2007 року та № 4 від 30 серпня 2007 року (а.с. 4) вбачається, що вказані кошти були перераховані ОСОБА_6 на його особистий рахунок (дебет) № 2620 7 001757476, який був відкритий у філії ЗАТ ОТП Банк, двома траншами у гривневому еквіваленті 100 000 грн. та 75 104,93 грн. відповідно до існуючого курсу банківських валют (гривня-Швейцарський франк) із зазначенням змісту операції - видача готівки з поточного рахунку згідно кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року. Таким чином, спростовуються доводи ОСОБА_6 про те, що він не отримував кошти.

Згідно власноруч написаної заяви (а.с. 91 Т. 2) вбачається, що 21 грудня 2012 року ОСОБА_6 звертався до директора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з проханням винести заявку щодо реструктуризації заборгованості за його кредитним договором з наданням йому пільгового періоду в 6 місяців з платежом 1 000 грн. з подальшою реалізацією предмета іпотеки. Тобто, дана обставина вказує на те, що відповідачем визнавався факт наявності договірних відносин і даний кредитний договір виконувався до певного періоду.

Крім того, факт виконання договору і визнання змін і доповнень до договору, якими було змінено валюту кредитування вказує і розрахунок заборгованості ОСОБА_6 (а.с. 196-197 Т.1) з якого вбачається, що до 09 серпня 2011 року ним здійснювалося погашення кредиту в валюті Швейцарський франк, а після 09 серпня 2011 року із зазначенням конвертація валюти, погашення почали здійснюватися в національній валюті гривні, що свідчить про визнання ОСОБА_6 умов додаткового договору № 4 від 09 серпня 2011 року про зміну валюти кредитування, який витікає з кредитного договору від № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року.

Внаслідок невиконання умов договору, а саме зобовязань ОСОБА_6 по поверненню коштів, банком направлялася досудова вимога (а.с. 6 Т. 2), яка виконана не була. Така ж вимога направлялася на адресу ОСОБА_6 й ТОВ «ОТП Факторинг Україна (а.с. 11 Т. 1), яка також залишилась без виконання.

Відповідно до ст. 533 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобовязання - це здійснення боржником на користь кредитора обумовленої дії, яка складає предмет зобовязання.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З урахуванням вищезазначених норм закону, вимога позивача щодо повернення коштів була правомірно визнана судом першої інстанції законною.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_6 вказав, що вчинений між сторонами правочин є удаваним і приховує інший правочин, який сторони насправді здійснили.

Колегія суддів бере до уваги ту обставину, що з часу укладення договору і по день ухвалення оскаржуваного судового рішення, з будь-яким позовами, як до первісного кредитодавця ПАТ «ОТП Банк» та і до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з приводу всіх укладених додаткових договорів відповідач не звертався.

Визнання відповідачем боргу підтверджується частковим його поверненням.

Дана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с. 63-113 Т.1) з яких вбачається, що ОСОБА_6 з 29 серпня 2007 року по 09 серпня 2011 року щомісяця вносив готівку на поточний рахунок для погашення кредиту та пені спочатку в швейцарських франках (а.с. 74-113 Т. 1), а після 09 серпня 2011 року виключно в гривнях (квитанції № 68 від 09 серпня 2011 року, № 46 від 25 серпня 2011 року, № 42 від 31 серпня 2011 року, № 64 від 20 вересня 2011 року, № 42 від 28 вересня 2011 року, № 16 від 12 жовтня 2011 року, № 29 від 21 жовтня 2011 року, № 30 від 28 жовтня 2011 року, № 33 від 11 листопада 2011 року, № 85 від 28 листопада 2011 року, № 49 від 07 грудня 2011 року, № 69 від 16 грудня 2011 року, № 87 від 04 січня 2012 року, № 52 від 12 січня 2012 року, № 34 від 03 лютого 2012 року, № 103 від 17 лютого 2012 року, № 45 від 15 березня 2012 року, № 8348088 від 27 березня 2012 року, № 8348104 від 27 березня 2012 року, № 32 від 04 квітня 2012 року, № 15 від 18 квітня 2012 року, № 80 від 04 травня 2012 року (а.с. 63-74 Т.1).

Посилання відповідача на те, що він фактично гроші не отримував, безпідставні. Крім того, на момент розгляду справи, відповідач не ставив питання про безгрошовість договору.

Згідно правової позиції ВСУ, викладеної у справі № 6-53цс15 від 13 травня 2015 року, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

Надані в суді апеляційної інстанції та долучені до матеріалів справи розрахунки, в сукупності з дослідженими наявними в матеріалах справи розрахунками, визнані судом правильні і вмотивованих доказів щодо неправильного нарахування вказаної заборгованості сторонами не надано.

Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право ставити вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, а відповідач, в силу статей 1054, 1050, 526, 514 ЦК України, зобов'язаний повернути цей борг позивачу.

Доводи ОСОБА_6 про фальшивість доказів є необґрунтованими і спростовуються наявними в матеріалах доказами, а саме укладеними між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» кредитним договором № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, додатковим договором № 1 від 15 квітня 2009 року до кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, додатковим договором № 2 від 21 липня 2009 року до кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, додатковим договором № 3 від 08 жовтня 2009 року до кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, додатковим договором № 4 від 09 серпня 2011 року до кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, додатковим договором № 4 від 20 вересня 2011 року до кредитного договору № МL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, іпотечного договору № PCL-F00/207/2007 від 29 серпня 2007 року, іпотечного договору № PCL-F00/207/20007а від 29 жовтня 2009 року, додаткового договору № 1 до договору іпотеки № PCL-F00/207/2007 року та додаткового договору № 1 до договору іпотеки № PCL-F00/207/20007а від 29 жовтня 2009 року, кредитною заявкою від 29 серпня 2007 року, власноруч написаною заявою від що 21 грудня 2012 року про внесення винести заявки щодо реструктуризації заборгованості за його кредитним договором з наданням йому пільгового періоду в 6 місяців з платежом 1 000 грн. з подальшою реалізацією предмета іпотеки, квитанціями про внесення готівки на погашення кредиту та заборгованості, які на момент ухвалення оскаржуваного рішення не були оскаржені або спростовані апелянтом і мають юридичну силу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем надано обгрунтовані та підтверджуючі докази в обгрунтування своїх позовних вимог, а тому висновок районного суду є правильним і скасуванню не підлягає.

Крім того, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час розгляду в суді апеляційної інстанції, відповідачем не надано обгрунтованих доказів, які б спростували вмотивовані висновки районного суду, а тому з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження колегії суддів, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :