Провадження №2/761/7117/2015
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
04 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Рибака М.А.,
при секретарі Сівоха І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, за участю третіх осіб: Міністерства юстиції України та Голови ліквідаційної комісії Державної виконавчої служби України Коцюбинського П.С. про зняття арешту з транспортного засобу, -
У липні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду із позовом до Державної виконавчої служби України (далі по тексту - відповідач-1) та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі по тексту - відповідач-2) про зняття арешту з транспортного засобу.
В процесі розгляду справи судом було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Міністерство юстиції України та Голову ліквідаційної комісії Державної виконавчої служби України Коцюбинського П.С.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником транспортного засобу - вантажного причепу для перевезення човнів моделі ПВТ100, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Намагаючись розпорядитися своє власністю, а саме продати вказаний причеп, позивачу стало відомо, що вказаний причеп знаходиться в розшуку та на нього накладено арешт. Арешт майна позивача здійснено на підставі виконавчого провадження № 20897673 відповідно до наказу господарського суду міста Києва у справі № 32/112. Проте, позивач не є а ні стороною у вказаному провадженні, а ні у судовій справі. Вважав, що накладений арешт порушує його права як власника та підлягає зняттю.
Посилаючись на викладене позивач просив суд звільнити з-під арешту транспортний засіб - причеп із державним реєстраційним номером НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, накладений постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень від 19.10.2010 року у виконавчому провадженні № 20897673.
Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача надав до суду заяву про підтримання позовних вимог і розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.
В судове засідання представник відповідача-1 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся неодноразово.
Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із відповіддю Відділу примусового виконання рішень ДВС України, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 20897673 з примусового виконання рішення господарського суду міста Києва по справі № 32/112 про стягнення коштів з ТОВ «Київ-Петрол» на користь ТОВ «Український промисловий банк» шляхом звернення стягнення на заставлене майно - транспортні засоби згідно з додатком № 1 до договору застави транспортних засобів № 220/2к-08-01 від 28.11.2008 року. У зв'язку із невиконанням боржником у встановлений строк рішення суду, 19.10.2010 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме - ТОВ «Київ-Петрол» (а.с. 17).
Із матеріалів справи вбачається, що причеп із державним реєстраційним номером НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, належить ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 3).
Окрім того, до матеріалів справи додано копії квитанцій про сплату позивачем вартості причепу (а.с. 4, 5).
Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження правомірності накладення арешту саме на транспортний засіб, належний позивачу, а також не містять судових рішень та матеріалів виконавчих проваджень де б боржником значився ОСОБА_1
Згідно зі ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі викладеного, оцінивши усі представлені докази в сукупності суд приходить до висновку про те, що накладений арешт порушує права позивача як власника вказаного майна, а тому вимоги позивача про звільнення з-під арешту транспортного засобу підлягають задоволенню.
У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідачами не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що арешт на майно позивача було накладено правомірно, а суд не має права за власної ініціативи витребовувати необхідні докази.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.10, 57 - 60, 61, 208, 209, 212-218, 224-226 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, за участю третіх осіб: Міністерства юстиції України та Голови ліквідаційної комісії Державної виконавчої служби України Коцюбинського П.С. про зняття арешту з транспортного засобу - задовольнити.
Звільнити з-під арешту транспортний засіб - причеп із державним реєстраційним номером НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1, накладений постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень від 19.10.2010 року у виконавчому провадженні № 20897673.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК