Справа № 2/0903/485/2011
Провадження № 22-ц/779/1/2015
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М.П.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Верховинського районного суду від 29.12.2011 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 пред»явив позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договорами позики на суму 421320 грн. та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідачі в добровільному порядку не виконують взятих на себе боргових зобов»язань.

Рішенням Верховинського районного суду від 29 грудня 2011 року задоволено частково позов ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_4, жителів АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, жителя с. Вербовець, Косівського району, 421 320 грн. 00 коп. позичених коштів, 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом та 1700 сплаченого державного мита, а всього 423 140 грн. 00 коп.

На дане рішення ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначила, що при винесенні рішення Верховинський районний суд посилається на дослідження оригіналів документів, зокрема письмової розписки, однак в матеріалах справи жодних оригіналів розписок немає, оскільки сам позивач вказував на те, що оригінали розписок він знищив. За таких обставин належних доказів боргових зобов»язань в матеріалах справи немає.

Також слід зазначити, що Верховинський районний суд одноосібно виніс рішення у відсутності будь-якої з сторін, при цьому не вказавши що воно є заочним, не роз»яснив процесуальний порядок його оскарження.

Апелянт просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Апелянт ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду 05.05.2015 року подав нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2 про те, що він жодних претензій ні морального, ні матеріального характеру до нього (ОСОБА_7.) немає, а тому вважає позов ОСОБА_2 про стягнення боргу є необґрунтованим, а рішення суду таким, що підлягає до скасування.

Позивач ОСОБА_2 заперечив доводи апеляційного скарги та пояснив, що його заява про відсутність у нього будь-яких претензій до відповідача не стосується обставин даної цивільної справи, а тому не може бути підставою для скасування рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідачі належним чином не виконали взяті на себе зобов»язання згідно розписок по поверненню позичених коштів ОСОБА_2

З таким висновком погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Із представлених представником позивача ОСОБА_2 в засіданні апеляційного суду оригіналів розписок вбачається, що ОСОБА_6 25.09.2008 року позичив 10000 доларів США, які зобов»язався повернути до 25.10.2008 року, факт повернення коштів гарантувала його дружина ОСОБА_4, про що засвідчила своїм підписом (а.с.103).

Крім того, ОСОБА_6 15.01.2009 року позичив 45000 доларів США, які зобов»язався повернути до 15.03.2009 року (а.с.104).

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Представлені позивачем ОСОБА_2 розписки про отримання в борг грошових коштів є документами, які видані боржником кредитору за договорами позики, підтверджують як їх укладення, так і засвідчують отримання боржником зазначених грошових сум.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_5 заперечуючи позовні вимоги позивача посилалися на те, що відносно ОСОБА_2 розглядається кримінальна справа за фактом незаконного заволодіння ним чужим майном, погрозою вбивством та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, в якій ОСОБА_7 визнаний потерпілим. Обставини щодо незаконно отримання ОСОБА_2 розписок є предметом дослідження по кримінальній справі.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно вироку Івано-Франківського міського суду від 27.06.2014 року ОСОБА_2 засуджено за ч.2 ст. 355 КК України до трьох років позбавлення волі.

Вироком встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 виникли цивільно-правові зобов»язання за договором позики на загальну суму 421320 грн. і ОСОБА_2 примушував потерпілого до їх виконання, які полягали у вимозі віддати борг, із погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень над потерпілим та його родичами. Доказів вчинення ОСОБА_2 вимагання коштів чи майна, не обумовлених борговими відносинами, не встановлено.

Таким чином, обставини, на які посилався апелянт щодо фіктивності розписок, не підтверджені належними доказами.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду від 29 грудня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді О.Ю. Беркій

В.М. Соколовський