Номер провадження: 22-ц/785/69/15
Головуючий у першій інстанції Ярош С.В.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.,

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в особі його представника адвоката ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23. 04. 2007 р.,

в с т а н о в и л а:

27. 03. 2007 р. позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, діючого від імені ОСОБА_6, третя особа Одеська товарна біржа, про визнання дійсним договору № 25606 від 08. 09. 1999 р. купівлі-продажу АДРЕСА_1, укладеного на Одеській товарній біржі між ОСОБА_3 від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_2, з тих підстав, що відповідач, яким є ОСОБА_6, діючий від імені ОСОБА_6, ухиляється від нотаріального оформлення угоди, яка фактично виконана.

Справа розглядалася по суті за протоколом судового засідання за участю позивача ОСОБА_2 та за відсутності відповідача ОСОБА_3 і у справі відсутні дані, що відповідач ОСОБА_3 був повідомлений про наявність позову ОСОБА_2 і про належне сповіщення відповідача ОСОБА_3 про судові засідання у справі.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23. 04. 2007 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнано дійсним договір купівлі-продажу № 25606 АДРЕСА_1, загальною площею 36,2 кв. м. корисною площею 36,2 кв. м., що складається з 1-ї кімнати, житловою площею 20 кв. м., а також 1-кухні, 2-житлова, 3-коридора, 4-санвузла, укладений 08. 09. 1999 р. на Одеській товарній біржі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, діючим від імені ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, представник ОСОБА_4, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції як незаконного та необгрунтованого у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права і вирішенням рішенням суду прав співвласника відчуженого за вказаним договором майна ОСОБА_4, не притягнутого до участі у справі і який взнав про вказане рішення суду в листопаді 2014 р. в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя. Вказала, зокрема, що і ОСОБА_6, і ОСОБА_4, який на час укладення спірного договору знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та є співвласником квартири, яка відчужена за вказаним договором, до участі у справі не залучалися, а також, що ОСОБА_4 не надавав згоди на укладення цього договору, не схвалював після укладення цей договір, який не виконувався, і подружжя ОСОБА_3 на протязі всього часу користується та володіє квартирою, а за ОСОБА_2 не було зареєстровано право власності на цю квартиру, вона ніколи не сплачувала кошти за квартиру, не вселялася і не проживала в квартирі.

З грудня 2014 р. справа знаходиться в провадженні апеляційного суду Одеської області і 17. 02. 2015 р. апеляційним судом за клопотанням ОСОБА_7, представника ОСОБА_3, для підготовки до участі у справі за вказаною апеляційною скаргою надавався час і справа призначалася в інше судове засідання.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21. 04. 2015 р. відповідач ОСОБА_3 був залучений до участі у даній справі одночасно і як правонаступник позивача ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15. 06. 2009 р. і копія цієї ухвали суду отримана ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_7

Вказане має значення у справі тому, що за копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15. 06. 2009 р. спадкоємцем ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, є її онук ОСОБА_3, 02. 02. 1969 р. народження, у тому числі з урахуванням частки спадкового майна від якого відмовилася ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 і спадкове майно складається з АДРЕСА_1, належної спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого Одеською товарною біржею, договір № 25606 від 08. 09. 1999 р. та зареєстрованого в КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", що в цілому складається з однієї жилої кімнати житловою площею 20,0 кв. м., загальною площею 36,2 кв. м. і самовільно побудовані та збільшені споруди у це свідоцтво не включені, і згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" 13. 07. 2009 р. було зареєстроване право власності на АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15. 06. 2009 р.

В судовому засіданні ОСОБА_5, представник ОСОБА_4, підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. ст. 76 ч. 5, 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, апеляційний суд враховує тривалий час знаходження справи в провадженні суду, належне повідомлення ОСОБА_7, представника ОСОБА_3, про час та місце розгляд справи та вимоги закону про розумні строки розгляду справи.

Крім того, суд в межах своїх повноважень відхилив клопотання ОСОБА_7, представника ОСОБА_3, від 25. 05. 2015 р. про зупинення провадження у справі у зв'язку зі знаходженням ОСОБА_3 в рейсі на судні на посаді старшого помічника капітана з 08. 05. 2015 р. з перспективою повернення за контрактом в листопаді 2015 р. і можливістю ОСОБА_3 після цього надати пояснення, в тому числі будучи допитаним в якості свідка, щодо обставин спірного договору та стосовно ОСОБА_4, оскільки на той час останній проживав спільно з дружиною ОСОБА_6 і мав гарні стосунки з сином ОСОБА_3

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Задовольняючи вказаний позов суд першої інстанції виходив з положень ст. 47 ЦК України і того, що умови договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем були дотримані, сторони не здійснили нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири відповідно до положень Закону України "Про товарні біржі", а предмет угоди - квартира фактично перейшла в користування позивача, яка мешкає в квартирі, зробила ремонт, оплачує комунальні послуги, зареєструвала квартиру в ОМБТІ та РОН, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення квартири.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам закону не відповідає з таких підстав.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму, а за ст. 227 ЦК Української РСР 1963 р. договір купівлі-продажу жилого будинку (частини жилого будинку - квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно зі ст. 47 ЦК Української РСР 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі (частина 1 статті) і якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала цю угоду, визнати угоду дійсною і в цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина 2 статті).

За змістом роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28. 04. 1978 № 3 (зі змінами) "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) квартири. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Аналогічні положення містить і діюча ст. 220 ЦК України 2003 р.

З письмових документів-доказів в матеріалах справи суду першої інстанції є лише ксерокопія договору купівлі-продажу нерухомого майна № 25606, за яким цей договір укладений 08. 09. 1999 р. на Одеській товарній біржі між ОСОБА_3, діючим від імені ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, і ОСОБА_2, що ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 придбала АДРЕСА_1, яка складається з кухні, жилої кімнати, коридору, санвузла, а усього загальною площею 36,2 кв. м., корисною площею 36,2 кв. м., кімнати, жилою площею 20 кв. м., і вказана квартира належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі № 8135 від 07. 07. 1995 р., зареєстрованого 14. 08. 1995 р. в ОМБТІ та РОН, і договір № 25606 від 08. 09. 1999 р. зареєстровано 05. 10. 1999 р. в ОМБТІ та РОН.

Наявність цього договору ніким у справі не оспорюється.

При цьому, апеляційний суд відмічає відсутність в матеріалах справи будь-якої довіреності на представництво ОСОБА_3 інтересів ОСОБА_6 на укладення договорів тощо, чому суд першої інстанції при ухваленні рішення у справі не дав ніякої оцінки.

Разом з тим, за витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21. 03. 2015 р. ОСОБА_4 з 24. 09. 1967 р. знаходиться в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6.

З копії ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10. 11. 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя видно, що з 24. 09. 1967 р. ОСОБА_4 і ОСОБА_6 знаходилися в зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09. 04. 2013 р., що скасовано за заявою ОСОБА_6 цією ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10. 11. 2014 р. і в силу ст. 61 ч. 3 ЦПК України ці обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрала законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом встановлено і сторонами у справі не спростовано, що з 1967 р. ОСОБА_6 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 - тобто вони перебували в зареєстрованому шлюбі на час укладення письмових договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованих на Одеській товарній біржі № 8135 від 07. 07. 1995 р., договору № 25606 від 08. 09. 1999 р. і на час укладення спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна № 25606, укладеного 08. 09. 1999 р. на Одеській товарній біржі між ОСОБА_3, діючим від імені ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, і ОСОБА_2

Таким чином, сторонами у вказаному договорі купівлі-продажу квартири № 25606 від 08. 09. 1999 р. за законом є ОСОБА_2, яка є позивачем у даній справі, і ОСОБА_6, яка не притягнута до участі у справі і не викликалася в судові засідання у даній справі, а за змістом спірного договору купівлі-продажу від 08. 09. 1999 р. ОСОБА_3 вказаний лише представником ОСОБА_6, внаслідок чого угода від 08. 09. 1999 р. в силу ст. 62 ЦК Української РСР 1963 р. створює, змінює і припиняє обов'язки саме ОСОБА_6

Тому ухилення за змістом заявленого ОСОБА_2 позову у даній справі від нотаріального оформлення спірного договору купівлі-продажу ОСОБА_3, який вказаний представником продавця у справі, не є законною підставою для визначення його належним відповідачем у судовій справі.

Тобто, ОСОБА_3 не був належним відповідачем у даній справі і не відповідає вимогам закону не притягнення у встановленому законом порядку до участі у справі в якості відповідача саме ОСОБА_6 як сторони договору.

Приймає до уваги апеляційний суд і ту обставину, що за даними нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину від 15. 06. 2009 р. ОСОБА_2 заповідала своє майно своєму онуку ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого заповіту від 26. 12. 1997 р., тобто оформленого до укладення спірного договору купівлі-продажу квартири від 08. 09. 1999 р.

Крім того, згідно зі ст. ст. 22, 23 КпШС Української РСР (дія яких поширюється на спірні правовідносини) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном; при укладенні угод одним із подружжя вважається, що він діє за згодою іншого з подружжя і для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна та його нотаріального посвідчення вимагається письмова згода іншого з подружжя.

Але при розгляді справи суд першої інстанції не з'ясував питання щодо знаходження ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі на час укладення вказаного договору купівлі-продажу № 25606 від 08. 09. 1999 р. і при ухваленні рішення у справі не з'ясував питання та не встановив факт письмової згоди ОСОБА_4 на відчуження ОСОБА_6 АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 25606 від 08. 09. 1999 р.

Одночасно суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 р. дійсним може бути визнано такий договір купівлі-продажу квартири (нерухомого майна), який на момент його вчинення міг бути укладений сторонами з дотриманням вимог закону та посвідчений нотаріально згідно з положеннями Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Інструкція). Відповідно ж до п. 35 Інструкції угоди про відчуження майна подружжя, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення, можуть бути посвідчені нотаріусами лише за наявності письмової згоди другого із подружжя.

Тобто, суд першої інстанції при ухваленні рішення повинен був встановити факт наявності чи відсутності такої письмової згоди подружжя та обговорити питання про залучення до участі у справі як ОСОБА_4 (чоловіка ОСОБА_6.), оскільки вирішення судом спору впливає на його права та обов'язки, так і самої ОСОБА_6, яка є стороною спірного договору купівлі-продажу № 25606 від 08. 09. 1999 р. щодо АДРЕСА_1.

Вказане має істотне значення, але суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями залучення до участі у справі учасників процесу на стадії апеляційного провадження.

Крім того, розглядаючи справу за позовом ОСОБА_2 про визнання спірного договору купівлі-продажу дійсним, в якому відповідачем вказано неналежного відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції не врахував, що за відсутності у справі в якості відповідача продавця ОСОБА_6 у суду у будь-якому випадку не було законних підстав для задоволення цього позову до відповідача ОСОБА_3 з посиланням на ухилення його як представника продавця від нотаріального оформлення договору.

Викладене вказує на не притягнення до участі усіх заінтересованих осіб у справі, неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі в повному обсязі і ухвалення нового рішення.

За таких обставин рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23. 04. 2007 р. належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст. ст. 209, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309, 313-316, 317, 318, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23. 04. 2007 р. скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич