Дата документу 17.12.2015 Справа № 554/3327/15-ц
Справа № 554/3327/15-ц
Провадження № 2/554/1771/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

при секретарях: Лисенко С.С., Ігнатенко С.Ю., Юрченко А.О., Шевченко О.Г., Юркіній Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок виконання трудових обов'язків в розмірі 74524,08 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 займав посаду начальника установки бурової в Полтавському відділенні бурових робіт філії Бурове управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» відповідно до наказу №39-к від 08.09.2004 року. 07.09.2004 року між Полтавським ВБР та ОСОБА_1 був укладений типовий договір №80 про повну матеріальну індивідуальну відповідальність. 01.07.2011 року між Полтавським ВБР та членами колективу (бригади) в особі керівника колективу (бригадира) ОСОБА_1 був укладений типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. За період з 01.03.2013 року по 01.06.2014 року були встановлені збитки підприємства внаслідок безпідставно списаного дизельного палива на буровій №130 Абазівка, начальником якої на період перевірки був відповідач, інші члени бригади на час перевірки не працювали на вказаній буровій. При перевірці було зясовано, що на дизель електростанцію Volvo TAD 1032 GE з квітня 2013 року встановлена норма використання палива 22 л, що в масовому виразі становить 18,66 кг. Шляхом контрольного запуску та заміру використаного пального для роботи дизельної електростанції (при навантаженні) було встановлено, що фактична норма використання дизельного палива для роботи електростанції Volvo TAD 1032 GE становить 22 літри на годину. Таким чином, на роботу дизельної електростанції понаднормово списано 16343 т дизельного палива на загальну суму 74524,08 гривень, внаслідок того, що норма використання палива визначалась не в літрах (як передбачено наказом ДК «Укргазвидобування» від 20.04.2012 року №186 22 літри/годину), а в кілограмах (22 кілограми/годину).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини, та просив суд задовольнити позов. Пояснив, що ОСОБА_1 в актах списання вказував пальне в кілограмах, а не в літрах; акт заміру відповідач скріпив своїм підписом. Договором про колективну матеріальну відповідальність слід керуватися, бригада ОСОБА_1 дуже велика, але підписантами були тільки керівний склад, майстри вже не працювали на той час, списання ПММ проводив начальник. По бухгалтерському обліку не було нестачі, оскільки інвентаризації не було на час перевірки. Економія була б ще більша, якби ОСОБА_1 не заподіяв шкоду.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали, відповідач пояснив суду, що він шкоди підприємству не спричиняв, про це зазначено і в довідці бухгалтерії. Розмір шкоди встановлено неправомірно, оскільки заміри проводилися літровою банкою, а не метр штоком, норма, якою керувався позивач при встановлені шкоди, вказана в листі, на якому немає ні печаті, ані штампу, та електростанція Volvo TAD 1032 GE взагалі відсутня в цьому листі; завод виробник вказав по цій електростанції розхід 64 л. Не зрозуміло з позовних вимог яку матеріальну відповідальність потрібно застосовувати: індивідуальну чи колективну. Якщо індивідуальну, то немає дати в договорі, а якщо колективу, то в 2011 році укладено цей договір, а відповідач неодноразово переводився та міняв посади, договір не підписував. Позивач не надав доказів про протиправність поведінки відповідача, реальна шкода відсутня, згідно довідки; можливо це упущена вигода, але не прямі збитки. В акті виміру не вказано навантаження, виміри проводилися скляною банкою, не всі члени були присутні при цьому.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Згідно ст.134 КЗпП України на працівника може бути покладена матеріальна відповідальність у повному розмірі у разі укладання між підприємством та працівником письмового договору про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Статтею 138 КЗпП України передбачено обовязок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника, а саме, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України.

Окрім цього, згідно п.п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» із змінами та доповненнями, виходячи з вимог ст.15 ЦПК України, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 займав посаду начальника установки бурової в Полтавському відділенні бурових робіт філії Бурове управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» відповідно до наказу №39-к від 08.09.2004 року.

Позивач у своєму позові посилається на типовий договір №80 про повну матеріальну індивідуальну відповідальність, укладений з відповідачем 07.09.2004 року (т.1 а.с.17-18), проте в договорі відсутня дата та відсутнє обґрунтування укладення цього договору до призначення відповідача на посаду начальника установки бурової в Полтавському відділенні бурових робіт філії Бурове управління ПАТ «Укргазвидобування» відповідно до наказу №39-к від 08.09.2004 року.

Типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 01.07.2011 року (т.1 а.с.19-21), підписаний крім ОСОБА_1, пятьма буровими майстрами, та начальником Полтавського ВБР ФБУ «Укрбургаз», проте суду не надано даних хто з них працював, а хто ні в період з 01.03.2013 року по 01.06.2014 року, тоді як відповідач заявив в судовому засіданні про двох бурових майстрів, задіяних в роботі у вказаний період.

Таким чином, в порушення вимог ст.ст.135-1, 135-2 КЗпП України позивач фактично не надав доказів на укладення із відповідачем договору про його повну матеріальну відповідальність.

Представником позивача у судовому засіданні фактично не було надано затвердженого на підприємстві порядку документування випадків збільшення норм витрат пального та доказів порушення відповідачем списання дизельного палива для роботи вищезгаданої електростанції. Більше того, згідно листа про норми витрат ПММ (т.1 а.с.74), що прийнято та надано чинності наказом ДК «Укргазвидобування» №186 від 20.04.2012 року, встановлені норми витрат ПММ для дизель електростанцій, проте в зазначеному листі відсутня електростанція Volvo TAD 1032 GE.

Відповідно до ч.2 ст.130 КЗпП України матеріальна відповідальність може бути застосована до працівника тільки за пряму дійсну шкоду і за умови, що така шкода заподіяна підприємству винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

На підтвердження позовних вимог про відшкодування шкоди позивач надав довідку від 09.07.2014 року, складену комісією на підставі наказу ПАТ «Укргазвидобування» від 27.05.2014 року №171, згідно якої проведено перевірку за період з 01.03.2013 року по 01.06.2014 року та встановлено, що відповідно місячних актів витрат ПММ по буровій 130 Абазівка на роботу дизельної електростанції понаднормово списано 17189 кг дизельного палива (т.1 а.с.24-28). 16.07.2014 року на підставі зазначеної довідки складено акт комплексної документальної ревізії виробничої та фінансово-господарської діяльності філії Бурове управління «Укрбургаз» ПАТ«Укргазвидобування» за період 01.03.2013 року по 01.06.2014 року (т.2 а.с.7-18). Проте, відповідно довідки (т.1 а.с.153) згідно бухгалтерських даних на період з 01.03.2013 року по 01.06.2014 року нестач та надлишків дизельного пального по буровій №130 Абазівка не виявлено, а сам по собі акт комплексної документальної ревізії виробничої та фінансово-господарської діяльності філії Бурове управління «Укрбургаз» ПАТ«Укргазвидобування» не є доказом вини відповідача, оскільки самі обставини встановлення факту і розміру шкоди з допомогою скляної банки методом доливання є сумнівними.

Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вини та протиправності дій ОСОБА_1, а також на підтвердження наявності та розміру прямої дійсної шкоди. Підстави для задоволення позову відсутні.

Вказане підтверджено і свідками. Зокрема, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він працює головним механіком у позивача, у ОСОБА_1 ніколи нестачі не було, а навпаки була економія. На буровій використовувалась Volvo TAD 1032 GE, але користувалися технічними даними на Volvo-300 (27,02 л/1 годину), писали запити, бо модифікація не співпадала, і норми різні.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що працює головним бухгалтером у позивача, пояснила, що КРУ встановила нестачу, ОСОБА_1 визнав її частково, погодився та сплатив за 846 кг. Для підприємства збитків не було, інвентаризація проводилась за кожен місяць і збитків не було встановлено, економію вони не рахують.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що працює провідним бухгалтером, брала участь у перевірці фінансової діяльності про правильність списання ПММ. Виміри проводили 1-літровою банкою методом доливання, приладів у неї немає. 15.03.2013 року наказ факсом прийшов, норму на цю електростанцію механік сказав усно, що відноситься до норми 22л. На 01.11.2013 року не було нестачі.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,12,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.130-138 Кодексу законів про працю України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М. Чуванова