Справа № 755/7060/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" травня 2015 р.Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Марцинкевич В.А.

при секретарі Бовкун О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, яка належить йому на праві власності на підставі договору дарування квартири , посвідченого державним нотаріусом 10 Київської державної нотаріальної контори Партолою М.Д. від 22.02.2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1у-309.

В квартирі АДРЕСА_2, зареєстровані: позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2, та неповнолітній син позивача - ОСОБА_5 Також в квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3 з 05.04.2007 року, який ніколи не мешкав в даній квартирі. Відповідач проживає за адресою АДРЕСА_1.

На прохання відповідача його було зареєстровано у вказаній квартирі лише на декілька місяців, однак після сплину строку, відповідач відмовляється скасовувати реєстрацію.

Факт не проживання відповідача в вказаній квартирі підтверджується актом, складеного 03.04.2015 року майстром технічної дільниці ОСОБА_6 в присутності сусідів - свідків.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися. ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки.

У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, яка належить йому на праві власності на підставі договору дарування квартири , посвідченого державним нотаріусом 10 Київської державної нотаріальної контори Партолою М.Д. від 22.02.2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1у-309.

Згідно довідки форми № 3 від 27.03.2015 року виданої ЖРЕО № 409 в квартирі АДРЕСА_2, зареєстровані: позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Факт не проживання відповідача в вказаній квартирі підтверджується актом, складеного 03.04.2015 року майстром технічної дільниці ОСОБА_6 в присутності сусідів - свідків.

Необхідність визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2, позивачі обгрунтовують неможливістю сплачувати комунальні послуги.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення, оскільки наявні підстави для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловою площею, а саме квартирою АДРЕСА_2.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 386 Цивільного кодексу України, ст.ст. 71, Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 209, 212-215, 226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у справі в сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я :