АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про вселення, встановлення порядку користування квартирою та зобов'язання не чинити перешкод в її користуванні.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 в належній йому квартирі АДРЕСА_1 не проживає, не несе витрат на її утримання, не сплачує комунальні послуги, а тому втратила право користування нею.

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просила винести рішення про вселення її та неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_1, встановити порядок користування нею та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні житлом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 та знято її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, у сумі 243грн. 60коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального й процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених нею позовних вимог, відмовивши в позову ОСОБА_2

В судове засідання представник органу опіки та піклування Деснянської РДА в м.Києві не з'явився, про день і час судового розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив. При цьому, колегія суддів враховує і те, що в судовому засіданні приймають участь законні представники неповнолітнього ОСОБА_3 й вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника органу опіки та піклування.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_2, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2007 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року (а.с.7).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 41).

Згідно даних свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21 квітня 2005р., квартира АДРЕСА_3 складається з однієї кімнати, жилою площею 18,1 кв.м. й належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (а.с.5).

Відповідно до довідки форми № 3 від 20.07.2015р., виданої ОСББ «Сонячний», в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані три особи: позивач, відповідач та їх син (а.с. 9).

Згідно з вимогами статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, сервітутне право користування житлом набувають члени сім'ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім'ї. Необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства.

Матеріалами справи доведено, що у спірному жилому приміщенні ОСОБА_1 не проживала жодного дня, не несла витрати по його утриманню, не здійснювала догляд, а тому у відповідності до вимог ч.3 ст.405 ЦК України втратила право користування ним.

Відсутні правові підстави й до вселення ОСОБА_1 у спірну квартиру АДРЕСА_3, остільки зазначене помешкання не є спільним майном подружжя, придбане позивачем до шлюбу, який між сторонами розірвано, а докази наявності будь-яких домовленостей щодо користування ним після розірвання шлюбу, матеріалами справи не доведено.

Окрім цього, колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_1 у спірній квартирі значиться лише зареєстрованою, у ній ніколи не проживала, а нині не є членом сім'ї власника житла.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що за домовленістю з ОСОБА_2 вони з сином мешкали не за місцем реєстрації, а у іншій квартирі _- АДРЕСА_5, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу й на суть прийнятого рішення не впливають, остільки, як убачається з матеріалів справи, помешкання, в якому проживала відповідачка, належить на праві власності матері ОСОБА_2, а не позивачу; що спірне жиле приміщення складається з однієї жилої кімнати й питання проживання у ньому у період шлюбу ОСОБА_1 не ставила, на даний час є колишнім членом сім'ї власника.

Посилання апеляційної скарги на порушення прав неповнолітньої дитини сторін - безпідставні. Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина не заявлено.

Права і законні інтереси неповнолітнього ОСОБА_3 рішенням суду не зачіпаються і не порушуються.

ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за спірною адресою й має право користування спірним жилим приміщенням.

Долучені до справи докази свідчать, що під час провадження справи за позовом ОСОБА_2 відповідачка почала звертатися до правоохоронних органів з заявами про порушення її житлових прав щодо перешкод у користуванні до того ж, не спірною квартирою, а іншим житлом.

Докази того, що позивачем чинилися перешкоди ОСОБА_1 в користуванні АДРЕСА_4, до справи не долучено, в спірній квартирі ОСОБА_1 ніколи не проживала, а зустрічні вимоги про вселення було заявлено лише після порушення в суді справи за позовом ОСОБА_2

Враховуючи те, що право користування ОСОБА_1 спірним жилим приміщенням є припиненим, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки районного суду про наявність підстав до зняття відповідачки за вказаною адресою з реєстраційного обліку у відповідності до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

За таких обставин, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до задоволення позовних вимог, заявлених ОСОБА_2 та відмови у зустрічному позові.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/10973/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/16462/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.