Справа №591/580/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Янголь Є. В.
Номер провадження 22-ц/788/924/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Білецького О. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди і на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, зокрема, що позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди, її розміру. В матеріалах справи немає жодного доказу, який би свідчив саме про моральні страждання позивача, оскільки професійне захворювання свідчить лише про можливість спричинення такої шкоди та не констатує її наявності.

Товариство не порушувало законних прав позивача, передбачені ст. 153 КЗпП України, на безпечні та шкідливі умови праці, що підтверджується тим, що в п. 19 акту розслідування професійного захворювання №140 від 21 листопада 2014 року, складеного комісією з розслідування професійного захворювання відносно позивача, не встановлено порушень товариством нормативних актів про охорону праці щодо незабезпечення безпечних та не шкідливих умов праці та посадових осіб товариства, які допустили такі порушення.

Суд першої інстанції невірно застосував вимоги ст. 237 КЗпП України, статей 23, 1167 ЦК України, стягнувши з відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди за відсутності вини товариства в захворюваннях позивача.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

29 січня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 15 серпня 1988 року по 09 липня 2014 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», звільнений за власним бажанням. За час роботи у відповідача він почав хворіти.

23 жовтня 2014 року лікар-профпатолог м. Суми його направив до клініки Науково-дослідного інституту гігієни та профзахворювань ХНМУ, де йому було встановлено діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етиології другої стадії в фазі нестійкої ремісії; емфізема легенів ІІ ступеню; легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне, вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК 05 листопада 2014 року.

Хронічна часто рецидивуюча попереково-крижова радикулопатія з лівостороннім корінцевим синдромом L5-S1 на фоні остеохондрозу, деформуючого спондильозу і спондилоартрозу попереково-крижового відділу, нестабільність на рівні МХД L5-S1 з вираженим м'язово-тонічним і алгічним синдромами з порушенням функцій хребта і нижніх кінцівок. Захворювання професійне (від фізичного перенапруження і несприятливого мікроклімату), вперше встановлене в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК 05 листопада 2014 року.

Хронічна двостороння сенсоневральна туговухість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. за кваліфікацією ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Захворювання професійне від тривалого впливу шуму на виробництві, вперше встановлене в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК 05 листопада 2014 року.

Супутній діагноз: Гіпертонічна хвороба І ст. Вазомоторна енцефалопатія за гіпертонічним типом з лікворно-венозною дисциркуляцією і вестибуло-атактичним синдромом. Помірно виражена вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок із вегетативно-трофічними порушеннями на кистях. Міопія слабкого ступеня обох очей, пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання №140 від 24 листопада 2014 року професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалу роботу у шкідливих умовах праці.

Відповідно до довідки МСЕК м. Суми від 15 грудня 2014 року, йому встановлено 60% втрати професійної працездатності первинно та встановлено ІІІ групу інвалідності.

У зв'язку з професійним захворюванням він вимушений неодноразово перебувати на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, не має можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуває моральні та фізичні страждання у зв'язку з ушкодженням здоров'я, фізичний біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.

У зв'язку з ушкодженням здоров'я порушені його життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, вимушений був звільнитися з роботи у зв'язку з неможливістю за станом здоров'я продовжувати працювати, внаслідок чого зменшився дохід його сім'ї. Його систематично турбує біль у спині, грудях, важко дихати, через що він періодично звертається за допомогою до лікаря.

Просив стягнути з відповідача на його користь 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив право позивача на безпечні умови праці; у зв'язку з отриманням за час роботи у відповідача професійного захворювання позивач частково втратив професійну працездатність, в результаті чого зазнав моральних страждань.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 15 серпня 1988 року по 09 липня 2014 року позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», звільнений за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України ( а.с.8-12).

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 08-06/1092 клініки Науково-дослідного інституту гігієни праці і професійних захворювань Харківського Національного медичного університету № 08-06/1092 від 14 листопада 2014 року, де позивач перебував на лікуванні з 23 жовтня по 14 листопада 2014 року, медичного висновку профпатологічної лікарсько-експертної комісії вказаної клініки про наявність професійного характеру захворювання від 14 листопада 2014 року № 0803/1477, позивачу встановлено:

Основний діагноз: ХОЗЛ ІІ стадії пилової етиології в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне, вперше встановлено ППЛЕК 05 листопада 2014 року в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ.

Хронічна часто рецидивуюча попереково-крижова радикулопатія з лівостороннім корінцевим синдромом L5-S1, на фоні остеохондрозу, деформуючого спондильозу і спондилоартрозу попереково-крижового відділу; нестабільність на рівні МХД L5-S1 з вираженим м'язово-тонічним і алгічним синдромами з порушенням функції хребта і нижніх кінцівок. Захворювання професійне від фізичного перенапруження і несприятливого мікроклімату (вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 05 листопада 2014 року.

Хронічна двостороння сенсоневральна туговухість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. за кваліфікацією ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Захворювання професійне, від тривалого впливу шуму на виробництві, вперше встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ 05 листопада 2014 року.

Супутній діагноз: Гіпертонічна хвороба І ст. Вазомоторна енцефалопатія по гіпертонічному типу з лікворно-венозною дисциркуляцією і вестибуло-атактичним синдромом. Помірно виражена вегетативно-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок з вегетативно-трофічними порушеннями на кистях. Міопатія легкого ступеню обох очей, пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітківки (а.с. 13, 15, 18 - 21).

Згідно акту № 140 від 24 листопада 2014 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вказані професійні захворювання позивача, наявність яких встановлена лікувальним закладом та зазначені в виписці із медичної картки, медичному висновку виникли за таких обставин: недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці. Причина виникнення професійного захворювання: проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та показників важкості праці (а.с.14).

Згідно довідки до акту огляду спеціалізованої МСЕК м. Суми 928370 від 17 грудня 2014 року, позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності до 15 грудня 2015 року (а.с.16, 17).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст. 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

З названих норм права вбачається, що моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 30 березня 2007 року, виключена ч. 3 ст. 34 вказаного Закону, тобто скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду.

Таким чином, місцевий суд правильно керувався положеннями КЗпП України, зокрема, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, та задовольнив позов про відшкодування моральної шкоди, так як характер професійного захворювання позивача дає підстави для висновку про те, що він морально страждає від його наслідків, внаслідок цих негативних обставин змінився спосіб його життя, від нього вимагаються додаткові зусилля для організації свого життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Рішення суду узгоджується з роз'ясненнями, які містяться в рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року, про те, що скасування відповідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» щодо права застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, не порушило саме право громадян на відшкодування моральної шкоди, скільки відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдані фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Отже, завдана позивачу під час виконання ним трудових обов'язків моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок власника і з підстав, передбачених цивільним законодавством України.

Позивач, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, довів заподіяння йому моральної шкоди, оскільки, за наявності у нього вищезазначених професійних захворювань, вказаного ступеня їх тяжкості, це є очевидним і висновок суду з цього питання є безсумнівним.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про відсутність вини товариства в отриманні позивачем професійних захворювань з посиланням на відсутність висновку про це в акті розслідування причин професійного захворювання, в п. 19 якого не встановлено порушень товариством нормативних актів про охорону праці щодо незабезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, та посадових осіб товариства, які допустили такі порушення, також є безпідставним.

Незважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, передбачене ч. 1 ст. 43 Конституції України та абзацом 2 ст. 5-1 КЗпП України, відповідач в силу ст. 43 Конституції України, ст. ст. 153, 157 КЗпП України, ст. ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці» зобов'язаний створити працівнику безпечні умови праці, які б відповідали санітарно-гігієнічним нормам та іншим нормам охорони праці.

В п. 13 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання № 140 від 24 листопада 2014 року міститься висновок комісії про наявність шкідливих умов праці: згідно «Гігієнічної класифікації…» умови праці відповідають Ш класу 3 ст. шкідливих та небезпечних умов праці.

П. п. 16, 17 вказаного акту містять висновки про те, що професійне захворювання виникло за обставин недосконалості технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах та з причини проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу та показників важкості праці.

В п. 18 акту з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань запропоновано працівнику відповідача - начальнику цеху № 24 Ткаченко С.В. постійно дотримуватись технологічного регламенту роботи та ремонту обладнання, що генерує шум та вібрацію; керуючись результатами лабораторно - інструментальних досліджень рівнів виробничого шуму на робочих місцях у структурному підрозділі та на його дільницях, позначити зони з підвищеним рівнем шуму (понад 80 дБА) знаками безпеки у відповідності з ГОСТ 12.4.026-76, забезпечувати працюючих в умовах підвищеного шуму та пилу засобами індивідуального захисту органів слуху та дихання, здійснювати ефективний контроль за їх використанням (а.с.14).

З огляду на зазначене є безпідставними посилання відповідача в скарзі на п. п. 74, 86 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, згідно яких в акті розслідування причин виникнення професійного захворювання, що складається комісією з проведення розслідування, зазначаються основні умови, обставини і причини виникнення професійного захворювання, заходи щодо запобігання розвитку професійного захворювання та забезпечення нормалізації умов праці, а також встановлюються особи, які не виконали відповідні вимоги законодавства про охорону праці і про забезпечення санітарного і епідеміологічного благополуччя населення.

П. 19 акту розслідування причин професійного захворювання передбачає зазначення не наявності вини товариства у отриманні працівником професійного захворювання, а осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (із зазначенням статей, пунктів законів та інших нормативно-правових актів, вимоги яких порушені). В цьому пункті акту зазначено: «Керуючись матеріалами розслідування, конкретні особи не встановлені», що, всупереч доводам апеляційної скарги в цій частині, не свідчить про відсутність вини товариства як власника в незабезпеченні належних умов праці позивача на його робочому місці.

За наявності висновку в акті розслідування про те, що професійне захворювання позивач отримав, працюючи в товаристві, саме в зв'язку з обставинами та причинами, що склалися на його робочому місці, вказані доводи відповідача не спростовують висновків суду.

З цих підстав є безпідставними доводи відповідача в скарзі про те, що позивач не оскаржив вказаний акт в частині не зазначення винних осіб, не надав належних та допустимих доказів порушення його прав товариством, а тому суд самостійно встановив вину товариства у отриманні позивачем професійного захворювання.

Сам відповідач не заперечує наявність на робочому місці позивача в товаристві шкідливих умов праці, що відображено у вказаному акті розслідування, одночасно заперечуючи свою вину в наявності таких умов, безпечність і нешкідливість яких він, відповідно до ст. 153 КЗпП України, повинен забезпечувати.

Враховуючи характер і обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок отриманих професійних захворювань, стан його здоров'я, а також виходячи з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», засад розумності, виваженості та справедливості, у суду першої інстанції були підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Доводи скарги про завищеність вказаного розміру відшкодування є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -