Справа № 522/9459/15-ц
Провадження № 2/522/6435/15
10 листопада 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі Шеян І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ОСОБА_2 та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 05 квітня 2012 року по 05 жовтня 2015 року в розмірі 42 000, 00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн.
Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 28 квітня 2007 року сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 14 грудня 2010 року шлюб між сторонами був розірваний заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси. З того часу сторони припинили проживати однією сімєю та вести спільне господарство, і відповідач почав ухилятись від утримання дитини, її виховання, не піклується про здоровя доньки, її фізичний та духовний розвиток.
Тому, 25 лютого 2010 року між сторонами був укладений договір про сплату аліментів, згідно умов якого відповідач зобовязався сплачувати на користь позивачки на утримання доньки аліменти у розмірі 1 000, 00 грн. щомісячно до 05 числа поточного місяця. Однак, відповідач не виконує належним чином свої зобовязання щодо сплати вищевказаних аліментів, у звязку з чим в нього за період з 05 квітня 2012 року по 05 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 42 000, 00 грн.
Крім того, позивачка зазначає, що у звязку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обовязків, вона змушена самостійно виховувати та утримувати дитину, звертатись за фінансовою допомогою до своїх батьків, відмовляти доньці в проханнях щодо придбання іграшок, що спричиняє їй моральні страждання. Тому, завдану їх моральну шкоду позивачка оцінює в 10 000, 00 грн.
Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, та розглядати справу в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, був сповіщений про розгляд справи належним чином за місцем його реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомляв.
У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом.
До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків ОСОБА_2, тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного
Судом встановлено, що з 28 квітня 2007 року сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2010 року шлюб між сторонами був розірваний. З того часу сторони припинили проживати однією сімєю та вести спільне господарство, і відповідач почав ухилятись від утримання дитини, її виховання, не піклується про здоровя доньки, її фізичний та духовний розвиток.

Також встановлено, що 25 лютого 2010 року між сторонами був укладений договір про сплату аліментів, згідно п. 5 якого відповідач зобовязався сплачувати на користь позивачки на утримання доньки аліменти у розмірі 1 000, 00 грн. щомісячно до 05 числа поточного місяця.

Однак, відповідач не виконує належним чином свої зобовязання щодо сплати вищевказаних аліментів, у звязку з чим в нього за період з 05 квітня 2012 року по 05 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 42 000, 00 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Згідно ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача вищевказаної заборгованості за аліментами.

Щодо стягнення моральної шкоди, то за п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачка зазначає, що у звязку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обовязків, вона змушена самостійно виховувати та утримувати дитину, звертатись за фінансовою допомогою до своїх батьків, відмовляти доньці в проханнях щодо придбання іграшок, що спричиняє їй моральні страждання.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому, що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд вважає такі вимоги необґрунтованими, оскільки позивачка не надала до суду жодних доказів на підтвердження спричинення їй такої моральної шкоди.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, та вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 05 квітня 2012 року по 05 жовтня 2015 року в розмірі 42 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

У звязку зі звільненням позивачки від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 420, 00 грн.

Керуючись ст. 51 Конституції України, Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. № 789-XII, ст. ст. 7, 84, 141, 180, 189, 194 СК України, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 05 квітня 2012 року по 05 жовтня 2015 року в розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави суму судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Ю.Б. Свячена