Справа №443/719/15-ц Провадження №2/443/336/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сидорака Б.Г.

при секретарі Башта Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14.04.2005 року уклала із ним шлюб від якого ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась дочка ОСОБА_5. П"ять років сторони спільно не проживають. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, просила шлюб розірвати, а малолітню дочку залишити проживати з нею.

В судове засіданні по збігу строку, наданого сторонам на примирення, позивач ОСОБА_1 не з"явилась. Подала письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з"явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1, яке видано Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області, вбачається, що 14.06.2005 року зареєстрували шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1, якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище "ОСОБА_1"(а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 та її батьками є сторони у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.3).

Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, із 2010 року не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка та відповідач не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких подальших заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, при поданні позовної заяви вказала, що бажає відновити дошлюбне прізвище, тому вона вправі відновити після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище "ОСОБА_1".

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Дитина сторін, яка є малолітньою, проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1, та позивачка у позовній заяві просила залишити дочку проживати разом із нею.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з"явився та подав заяву про визнання позовних вимог, тому суд приходить до висновку, що місце проживання малолітньої ОСОБА_5, 2006 р.н. слід визначити разом із матір"ю - позивачкою у справі.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 82, 88, 107, 174, 208, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст 110, 112, 113, 160 СК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстровано 14 квітня 2005 року у Ходорівській міській раді Жидачівського району Львівської області, актовий запис №25.

Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 відновити дошлюбне прізвище "ОСОБА_1".

Малолітню дочку сторін ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити проживати з матір"ю ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, що не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з часу одержання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя________________________________

09.06.2015