Провадження № 2/235/1455/15
Справа № 235/2194/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 червня 2015 року м. Красноармійськ

Крсноармійський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Карабан І.І.

при секретарі Кузьменко В.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право тимчасового мешкання (користування) та зобов'язання його звільнити житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказала, що з липня 2014 року в її квартирі за адресою:АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності, тимчасово мешкає без реєстрації ОСОБА_3. Відповідач перебував в цивільному шлюбі з її молодшою дочкою та з якою 30 грудня 2014 року зареєстрував шлюб. Також в квартирі зареєстровані та проживають її дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дружина відповідача, а також малолітній син ОСОБА_5 Протягом вказаного часу між позивачкою та відповідачем склалися неприязні стосунки, в березні 2015 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КупАП за скоєне насильство в сім'ї відносно неї. Відповідач веде антисоціальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, вчиняє психологічне насильство відносно неповнолітнього онука. Добровільно звільняти житло відповідач відмовився.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, пояснила, що вона дозволила відповідача тимчасово мешкати в її квартирі, проживав він в кімнаті разом з її дочкою, з якою в подальшому уклав шлюб. З відповідачем в неї складися погані стосунки, він вчиняв сварки, ображав її та другу її дочку. Вона пропонувала відповідачу виїхати з квартири, але він відмовлявся. З середини березня 2015 року відповідач в квартирі не проживає, де він знаходиться їй не відомо, але його речі є в квартирі. Вважає, що відповідач може приїхати і зупинитися в квартирі, а рішення суду про визнання його втратившим право користування жилим приміщенням не дозволить це зробити і захистить її в майбутньому. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.

Представник позивачки ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності або повідомлення про причини неявки до суду не надходила.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує позивач.

Суд, заслухавши позивачку та її представника, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2010 року у справі № 2-12639/10 та договору дарування частки квартири від 26 квітня 2011 року.

Відповідно до постанови Красноармійського міскрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2015 року відповідача ОСОБА_3, який зареєстрований в АДРЕСА_2 та мешкає в АДРЕСА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КупАП за скоєне психологічне насильство відносно ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 ст.98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї , які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в х користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Відповідно до частини 3 цієї ж статті передбачено, що тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до частини 1 ст.99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Таким чином, належним способом захисту порушених прав наймача в судовому порядку є виселення тимчасового жильця без надання іншого жилого приміщення, а не визнання таких жильців втратившими право користування жилим приміщенням та його звільнення.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні позивачка повідомила, що відповідач ОСОБА_3 з середини березня 2015 року в квартирі за адресою : АДРЕСА_1, не проживає, місце знаходження його не відомо.

Таким чином, відповідач добровільно залишив квартиру позивачки, а тому на момент звернення позивачки з зазначеним позовом, її право, про захист якого вона ставить питання, не порушено.

Пояснення позивачки, що відповідач тимчасово покинув її квартиру, залишивши свої речі, а тому може повернутися, є припущенням позивачки, і об`єктивно нічим не підтверджено. Суд не може прийняти як належний доказ в цій частині акт вручення повістки дружині відповідача, що підписаний в т.ч. і позивачкою, щодо наявності речей відповідача за місцем його проживання, оскільки він в цій частині не конкретизований, і підписаний заінтересованою особою - позивачкою.

Крім того, захист прав особи на майбутнє чинним законодавством не передбачено, а тому можливе порушення прав позивачки, у разі повернення відповідача з наміром проживати в її квартирі, не може бути підставою для задоволення позовних вимог позивачки.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.98,99 ЖК України, ст.10, 11, 60, 213, 215, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житлом та зобов`язання звільнити житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити за необґрунтованістю..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І.Карабан