АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

18 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 24 листопада 2009 року укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 43 000 доларів США терміном до 01 вересня 2011 року, що підтверджується договором позики. Однак до теперішнього часу ОСОБА_2 грошові кошти не повернув. Крім цього, 24 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений договір про попереднє дарування нерухомого майна, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язався реконструювати та збудувати домоволодіння, вирішити всі питання про введення його в експлуатацію, реєстрацію права власності у відповідних органах, оформлення та отримання проектно-технічної документації на домоволодіння та у термін до 01 березня 2012 року подарувати позивачу 1/2 частини домоволодіння та 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_2. Для будівництва позивачу та його сім`ї 1/2 частини житлового будинку відповідач отримав від позивача грошові кошти зі спільного сімейного бюджету на суму 60000 доларів США, що підтверджується розписками. Однак ні в установлений попереднім договором строк, ні в подальшому відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за вказаним договором щодо дарування 1/2 частки домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2. Посилаючись на вказані обставини, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг з урахування 3% річних у сумі 377 871 грн. 51 коп. за договором позики від 24 листопада 2009 року та безпідставно набуті кошти у розмірі 757 073 грн. 88 коп., а також 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який неодноразово уточнював, та остаточно просив суд визнати нікчемним договір позики від 24 листопада 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, з дати його укладення, визнати нікчемним попередній договір дарування від 24листопада 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати виплату ОСОБА_3 грошових коштів за розпискою у розмірі 479580 грн. як дійсну оплату за договором купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2009 року.

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання попереднього договору дарування від 24 листопада 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, нікчемним, посилаючись на те, що під час його укладення відсутня її згода як дружини ОСОБА_2 на його укладення, оскільки предметом договору є спільне майно подружжя.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 350450 грн., 3% річних в сумі 27424 грн., безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 757073 грн. 88 коп., а всього 1134 94 грн. 39 коп. В іншій частині позову відмовлено; у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 757073 грн. 88 коп., та в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визнання нікчемним договору позики від 24 листопада 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, з дати його укладення, про визнання нікчемним попереднього договору дарування від 24 листопада 2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, про визнання виплати ОСОБА_3 грошових коштів за розпискою у розмірі 479580 грн. як дійсної оплати за договором купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2009 року скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року залишено без змін.

21 квітня 2015 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 1 335 263, 20 грн. В судовому засіданні представник позивача змінив підставу позову. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь збитки за попереднім договором дарування нерухомого майна у розмірі 60 000 дол. США, що за курсом НБУ на час розгляду справи складає 1 379 623, 60 грн.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду за його заявою.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2015 року з урахуванням ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2015 року про виправлення допущеної описки в рішенні суду, ухвалено: позов ОСОБА_3 - задовольнити; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму грошових коштів у розмірі 1 379 623, 60 грн.; судові витрати віднести на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що 24 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 в позику грошові кошти 350 450 грн., що еквівалентно 43 000 дол. США у термін до 01.09.2011 року. 24.11.2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали попередній договір , посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою за реєстровим № 3-3178, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язується реконструювати та збудувати домоволодіння по АДРЕСА_2, вирішити усі питання щодо введення в експлуатацію даного домоволодіння, оформити реєстрацію права власності у відповідних органах, оформити та отримати проектно-кошторисну документацію на домоволодіння та у термін до 01 березня 2012 року подарувати ОСОБА_3 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2. Сторони зобов'язуються у термін до 01 березня 2012 року укласти основний договір дарування та ОСОБА_2 подарувати ОСОБА_3 об'єкти нерухомого майна - 1/2 частки домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Сторони домовилися, що договір дарування буде укладений на умовах, визначених попереднім договором, які за домовленістю з ними можуть бути змінені або викладені в іншій редакції. Так, як відповідач умови договору не виконав, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2014 року та ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ задоволено позов в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 350 450 грн. та трьох процентів річних у сумі 27 424, 88 грн. за договором позики від 24.11.2009 року. Справу в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нікчемним договору дарування, визнання виплати грошових коштів, як дійсну оплату за договором купівлі-продажу направлено на новий розгляд. Згідно з розписками, ОСОБА_2 отримав 19 грудня 2012 року 17 000 дол. США за квартиру та 20 900 дол. США на будівництво будинку, 30 травня 2010 року - 1000 дол. США; 10.06.2010 року - 1 757 дол. США; 08.09.2010 року - 1341 дол. США; 22.11.2010 року - 253 дол. США; 14.01.2011 року - 830 дол. США; 02 травня 2011 року - 4000 дол. США; 11.06.2011 року - 3 500 дол. США; 08.06.2012 року - 9419 дол. США , всього: 60 000 дол. США. В той же час, згідно договору купівлі-продажу від 24.11.2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, продаж квартири АДРЕСА_1 було вчинено за 17 223 грн., які продавці одержали повністю до підписання цього договору від покупців. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що за розписками на будівництво житлового будинку адресою: АДРЕСА_2 від ОСОБА_3 він отримав 60 000 дол. США. Свідок зазначив, його частина житлового будинку повністю збудована, що стосується ОСОБА_3, то його частина житлового будинку не збудована, оскільки вона потребує більших витрат, так, як ОСОБА_3 планував побудувати будинок з більшою житловою площею. Та обставина, що ОСОБА_2 умови договору не виконав, будинок ОСОБА_3 не збудував та не уклав договір дарування, підтверджується матеріалами справи та обставинами, встановленими рішеннями судів першої, апеляційної інстанції. Що стосується розписки, суд вважає, що ОСОБА_2 на будівництво житлового будинку були отримані грошові кошти від ОСОБА_3, який діяв в інтересах сім'ї у розмірі 60 000 дол. США та які в свою чергу у зв'язку з невиконанням зобов'язання, відповідачем позивачу повернуті не були. Так, як відповідач порушив виконання зобов'язання, будинок позивачу за його кошти не збудував, договір дарування не уклав, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти у сумі 1 379 623, 60 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 60 000 дол. США. Оскільки позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нікчемним договору дарування, визнання виплати грошових коштів, як дійсну оплату за договором купівлі-продажу залишено без розгляду, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення збитків. Так, як позивач та відповідач є інвалідами другої групи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та звільнені від сплати судового збору, суд вважає, що судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно суд з'ясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам ухвалене судом рішення не відповідає.

Мотивація рішення суду щодо задоволення позову - не ґрунтується на вимогах Закону.

За змістом ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що сторони у справі уклали попередній договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір), зміст попереднього договору не містить будь-яких умов щодо обов'язку сторін здійснити сплату грошових коштів, а договір дарування, який сторони мали намір укласти, є безоплатним договором, внаслідок чого висновок суду про те, що грошові кошти у сумі 60000 доларів США отримані ОСОБА_2 саме для будівництва ОСОБА_3 1/2 частки домоволодіння, є помилковим.

Суд першої інстанції не визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами у зв'язку з отриманням ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 60000 доларів США, зокрема не з'ясували: чи такі кошти отримані ОСОБА_2 як позика для будівництва власного будинку на власній земельній ділянці; чи для будівництва будинку відповідно до умов попереднього договору; чи частина їх отримана ОСОБА_2 в доповнення (доплату) до договору купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2009 року, доводів ОСОБА_2 з цього приводу не спростували.

Стягуючи грошові кошти, суд всупереч вимогам ст. 215 ЦПК України на здійснив розрахунок стягнутої суми.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із наступних підстав.

Спірні правовідносини між сторонами виникли щодо стягнення збитків за договором про попереднє дарування нерухомого майна від 24 листопада 2009 року.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем в один день, а саме: 24 листопада 2009 року були укладені три договори:

- договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 350 450 грн., що визначено у грошовому еквіваленті 43 000 доларів США з терміном повернення до 01 вересня 2011 року, що підтверджується договором позики (а.с. 33том1).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

- договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-3173, згідно умов якого ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_3, ОСОБА_6 купили у спільну часткову власність в рівних частках кожний квартиру АДРЕСА_1; продаж цей за домовленістю сторін вчинено за 17 223 грн., які продавці одержали повністю до підписання цього договору від покупців (а.с.42 том 1).

Допитані в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 та ОСОБА_3 пояснили, що фактично ними по договору купівлі-продажу квартири було сплачено 47 000 доларів США, з яких 30 000 доларів США було сплачено до 24 листопада 2009 року, а 17 000 доларів США після нотаріального посвідчення зазначеного договору.

- договір про попереднє дарування нерухомого майна, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-3178, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язався реконструювати та збудувати домоволодіння, вирішити всі питання про введення його в експлуатацію, реєстрацію права власності у відповідних органах, оформлення та отримання проектно-технічної документації на домоволодіння та у термін до 01 березня 2012 року подарувати ОСОБА_3 1/2 частини домоволодіння та 1/2 частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 (а.с.37).

Колегія суддів встановила, що сторони у справі уклали попередній договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір), а саме: договір дарування та договів будівельного підряду.

Відповідно до розписок, написаних власноруч відповідачем ОСОБА_2, та наданою суду позивачем ОСОБА_3 (а.с.34 том1), в якій зазначено, що у доповнення договору купівлі-продажу ВМО № 799547 від 24.11.2009 року відповідач отримав за квартиру 17 000 доларів США та 20 900 дол. США на будівництво будинку із зазначенням дати складання розписки -19 грудня 2009 року; далі власноручна розписка ОСОБА_6 за якою вона зобов'язується виплатити на будівництво будинку ОСОБА_2 суму 22 100 доларів США із зазначенням дати складання цієї розписки - 19 грудня 2009 року; далі розписки ОСОБА_2 згідно яких отримав відповідач 30 травня 2010 року - 1000 дол. США на будівництво; отримав - 1 757 дол. США на будівництво 10.07. без зазначення року; отримав 08.09.2010 року - 1341 дол. США на будівництво; отримав відповідач на будівництво 22.11.2010 року - 253 дол. США; отримав відповідач на будівництво 14.01.2011 року - 830 дол. США; отримав на будівництво 02 травня 2011 року - 4000 дол. США; отримав відповідач на будівництво 11.06.2011 року - 3 500 дол. США; отримав на будівництво 08.06.2012 року - 9419 дол. США, всього: 60 000 дол. США, що позначено датою 08.06.2012 року.

Аналізуючи вказані розписки, які написані власноруч відповідачем ОСОБА_2, то дійсно з цих розписок не вбачається від кого відповідач отримував гроші і саме на яке будівництво.

Якщо порахувати гроші, які отримані відповідачем по розпискам на будівництво, то ця сума дорівнює 43 000 доларів США (20 900 + 1000 +1 757 +1 341 +253 +830+4 000+3 500+9 419 = 43 000).

З договору позики від 24.11.2009 року, укладеного між сторонами у справі, вбачається, що саме 43 000 доларів США відповідач отримав у позивача у позику для здійснення будівництва житлового будинку в АДРЕСА_2 (а.с.33 том 1), тобто саме за тією адресою, яка зазначена і в спірному договорі про попереднє дарування нерухомого майна.

Вказана сума позики, що в еквіваленті склала 350 450 грн. разом з 3% річних в сумі 27 424,51 грн. (ст. 625 ЦК України) стягнута з відповідача на користь позивача за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року, та яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції.

Позовні вимоги про стягнення збитків у розмірі 60 000 доларів США з відповідача на користь позивача на підставі зазначених розписок у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору про попереднє дарування нерухомого майна, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-3178, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зміст попереднього договору не містить будь-яких умов щодо обов'язку сторін здійснити сплату грошових коштів, а договір дарування, який сторони мали намір укласти, є безоплатним договором.

Відповідно до умов вищезазначених норм закону: ст. 635 ЦК України, ч. 2 ст. 628 ЦК України та ст. 883 ЦК України, яка передбачає відповідальність підрядника у разі невиконання обов'язків за договором будівельного підряду, то вказаними нормами закону не передбачено такої відповідальності у вигляді стягнення збитків. Крім того, позивачем не доведено суду, що розмір його збитків у зв'язку з невиконанням відповідачем договору про попереднє дарування нерухомого майна складає 60 000 доларів США, що в еквіваленті складає 1 379 623,60 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та недоведеними.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням відмови у задоволенні позову та з урахуванням звільнення сторін від сплати судового збору відповідно до вимог закону у зв'язку з тим, що позивач та відповідач є інвалідами другої групи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, то судові витрати відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2015 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення збитків.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь