Справа № 454/1792/14 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/474/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Курій Н.М., Мельничук О.Я..,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю представника прокуратури - Лящука Т.І.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

голови Острівської сільської ради Сокальського району Львівської області - Дидак І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Львівської області на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 вересня 2014 року у справі за позовом Прокурора Сокальського району до Острівської сільської ради Сокальського району, ОСОБА_3, третя особа:Відділ Держземагенства в Сокальському районі про визнання недійсним державного акта про право власності на землю,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16 вересня 2014 року в задоволенні позову Прокурора Сокальського району до Острівської сільської ради Сокальського району, ОСОБА_3, третьої особи Відділу Держземагенства в Сокальському районі про визнання недійсним державного акта про право власності на землю відмовлено.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 вересня 2014 року оскаржила Прокуратура Львівської області.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, судом при його постановленні неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Так, обґрунтовуючи своє рішення суд вказав єдину підставу для відмови у позові - пропуск прокурором строку на звернення з позовом до суду. З таким висновком суду апелянт не погоджується. При цьому вказує, що Сокальським районним судом при розгляді справи не досліджувалось питання підставності (обґрунтованості) заявленого позову.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури Лящука Т.І. в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 та голови Острівської сільської ради Сокальського району Дидак І.Г., проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався і ухвалив судове рішення, яке цим вимогам не відповідає.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України регламентовано, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює нагляд за дотриманням законів органами місцевого самоврядування, в тому числі, при передачі у власність земельних ділянок та видачі ними державних актів.

З державного акта на право приватної власності ОСОБА_3 на землю вбачається, що він виданий ще 10.05.2001 року.

Покликання прокурора на те, що лише нещодавно було проведено перевірку, під час якої встановлено невідповідність відомостей, внесених в оскаржуваний державний акт, суд першої інстанції до уваги не взяв, оскільки з моменту його видачі минуло понад тринадцять років. Окрім цього, суд першої інстанції в своєму рішенні посилається й на те, що існують ще й інші органи держави, які регулярно вчиняють контроль у сфері земельних ресурсів.

В свою чергу строк, у межах якого законом передбачено право звернутися з позовом до суду закінчився більше як десять років тому. Судом встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності ОСОБА_3, повністю відповідають розмірам та площам, вказаним в державному акті. Тому, прийшов до висновку, що відповідачем ґрунтовно заявлено вимогу про застосування позовної давності у даному спорі, і з цієї підстави відмовив в задоволенні позову.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими - недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У пункті 4.1 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України.

Якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі. У разі, коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор, позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги, те що позовна заява подана прокурором в порядку ч. 2 ст. 45 ЦПК України, в якій вказано, що у разі відсутності органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і, в такому разі, прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до ст. 12 ЗК України розпорядження земельними ділянками комунальної власності належить до компетенції сільських, селищних, міських рад, в даному випадку до компетенції Острівської сільської ради Сокальського району. Відносно протиправних дій службових осіб Острівської сільської ради розпочато кримінальне провадження, тобто на даний час відсутній орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому прокурор у вказаній справі набув статусу позивача.

При цьому, судом не взято до уваги той факт, що кримінальне провадження Сокальським РВ ГУ МВС України у Львівській області розпочато 31.01.2013 року, висновок почеркознавчої експертизи, якою встановлено підробку підпису на Державному акті про право власності землю, виданому на ім'я ОСОБА_3, виготовлено 14.03.2014 року, а відтак лише з цього часу прокурору могло бути відомо про порушення вимог чинного законодавства.

Тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущений, оскільки такий слід рахувати з часу коли останньому стало відомо про порушення права.

Подана відповідачем заява про застосування позовної давності, тобто про сплив позовної давності, не є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований. Судом першої інстанції в порушення вимог закону взагалі не досліджено питання підставності та обгрунтованості позову.

Встановлено, що рішенням Острівської сільської ради від 06.12.1996 року № 53 «Про приватизацію земельних ділянок, наданих громадянам села Острів для обслуговування житлових будинків, для ведення особистого підсобного господарства, постійне користування» ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,20 га для обслуговування житлового будинку та 0,39 га для ведення підсобного господарства.

В подальшому, Острівською сільською радою ОСОБА_3 видано Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІУ-ЛВ № 023012, який 10.05.2001 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 987. Відповідно до вказаного акта ОСОБА_3 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,3294 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, Суд першої інстанції в рішенні вказує, що площа земельної ділянки вказана у рішенні відповідає площі, зазначеній в державному акті. Такий висновок суду суперечить матеріалам справи, оскільки Державний акт ОСОБА_3 виданий на земельні ділянки, що на 0,2606 га менші ніж про це зазначено у рішенні ради.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ст.17 ЗК України (в редакції 1990 року), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Відповідно до ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року), передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Водночас, як вбачається з вищезазначеного та копії Державного акта на право приватної власності ОСОБА_3, такий виданий на підставі рішення Острівської сільської ради від 26.09.1995 року. А згідно архівної довідки архівного відділу Сокальської районної державної адміністрації у протоколі сесії II скликання Острівської сільської ради від 26.09.1995 року про приватизацію земельних ділянок жителям села Острів, ОСОБА_3 в такому не значиться.

Окрім того, згідно інформації відділу Держземагенства в Сокальському районі (наявна в матеріалах справи) реєстрація Державного акта у книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю на території Острівської сільської ради під № 987 від 10.05.2001 року здійснена на іншого громадянина.

За вказаним фактом 31.01.2013 року Сокальським РВ ГУ МВС України у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що з цих підстав слід визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданий Острівською сільською радою ОСОБА_3 10 травня 2001 року.

Визнання недійсним цього державного акта не позбавляє можливості ОСОБА_3 скористатись своїм правом на приватизацію земельної ділянки площею 0,39 га згідно рішення Острівської сільської ради народних депутатів Сокальського району Львівської області від 06 грудня 1996 року № 53 «Про приватизацію земельних ділянок, наданих громадянам с. Острів для обслуговування житлових будинків, для ведення особистого підсобного господарства, постійне користування» (а.с.7-9).

Таким чином, суд першої інстанції вказані обставини не дослідив, не надав їм належної оцінки та прийшов до помилкового висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за спливом строку позовної давності, тобто ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин, а відтак і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Внаслідок цього суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п.п. 3,4, 313, 314 ч.2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Прокуратури Львівської області задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Прокурора Сокальського району до Острівської сільської ради Сокальського району, ОСОБА_3, третя особа: Відділ Держземагенства в Сокальському районі про визнання недійсним державного акта про право власності на землю задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданий Острівською сільською радою ОСОБА_3 10 травня 2001 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Курій Н.М.

Мельничук О.Я.