Справа № 531/2282/14-ц
Провадження № 2/531/60/15
27 травня 2015 року. Карлівський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Жмурко П.Я.
при секретарі Клименко Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про виселення ,-
02.12.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані в квартирі, розташованій в АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено кредитний договір від 26.06.2008 року, в забезпечення виконання якого в цей же день укладено договір іпотеки. За договором іпотеки, відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу. Зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, в результаті чого звернуто стягнення на квартиру - рішенням від 17.06.2009 року. Після прийняття рішення про звернення стягнення, на вимогу банку мешканці зобов'язані звільнити таке приміщення, протягом 30 днів. Примусове виселення відбувається за рішенням суду. Враховуючи зазначене, позивач просить суд виселити відповідача та інших зареєстрованих осіб.
В судове засідання представник позивача не з'явився, проте в матеріалах справи міститься його заява, в якій він просив проводити судові засідання без його участі, при цьому зазначав, що позов підтримує і не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився. Причина неявки відповідача суду не відома. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином - судова повістка була направлена відповідачу за зареєстрованим місцем проживання.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи заяву представника позивача, що міститься в матеріалах справи, суд вважає за можливе винести заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником КБ «Приватбанк». (а.с. 21)
26.06.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір. Згідно з умовами договору банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти у розмірі 128560 грн., з яких 116560 грн. на придбання нерухомості (пункти 8.1, 1.1 договору). (а.с. 6-8) Додатком №1 до кредитного договору є загальна вартість кредиту. В додатку зазначено, що кредит надається на купівлю житла (мета кредиту), вартість якого (квартира) - 160000 грн. (а.с. 9)
З матеріалів справи вбачається, що виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотекою. Договір іпотеки укладено в той самий день, що і кредитний - 26.06.2008 року. В іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від цього ж числа і вартість якої 160000 грн. (а.с. 11-13)
Дослідивши зазначені вище докази, суд приходить до висновку, що іпотечне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, було придбано за рахунок кредитних коштів.
Заочним рішенням Карлівського районного суду від 17.06.2009 року вирішено звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26.06.2008 року. Судом звернуто стягнення, шляхом продажу такої квартири відповідно до ЗУ «Про іпотеку». (а.с. 14-15)
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» - іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання
боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Частиною 1 ст. 109 ЖК Української РСР встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 даної статті, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Виходячи з положень статей 15-16 ЦК України та статей 3, 11 ЦПК України, особа самостійно обирає спосіб захисту свого порушеного, оспореного, не визнаного права.
Банк, як іпотекодержатель щодо майна на яке звернуто стягнення, а саме належної відповідачу квартири, просить суд виселити ОСОБА_1 з такої квартири.
З матеріалів справи вбачається, що після винесення рішення від 17.06.2009 року, а саме 07.10.2014 року, банком було направлено ОСОБА_1 вимогу звільнити житлове приміщення, на яке звернуто стягнення. (а.с. 16) В матеріалах справи наявні докази направлення вимоги ОСОБА_1 та докази отримання такої вимоги відповідачем. (а.с. 17-18)
Оскільки житлове приміщення на вимогу банку звільнено не було, банк звернувся до суду з позовом.
Згідно адресної довідки відповідач не зареєстрований в АДРЕСА_1. ОСОБА_1 зареєстрований АДРЕСА_4 з 08.04.2008 року, тобто до укладення договору і по цей час. (а.с. 26)
ОСОБА_1 також не зареєстрований по вул. Котовського за даними Карлівського ВУЖКГ. У наданій ВУЖКГ довідці, зі слів сусіда зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 - ніхто не проживає і квартира не придатна для проживання через руйнування. (а.с. 71)
Відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України - фізична особа може мати кілька місць проживання.
Частиною 4 ст. 79 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням.
Врахувавши зазначені норми Закону, а також те, що одночасно з винесенням рішення про звернення стягнення, ОСОБА_1 не було виселено з приміщення на яке звернуто стягнення, а на вимогу банку про добровільне виселення відповідач не відреагував - суд вважає за можливе виселити ОСОБА_1, без надання йому іншого житлового приміщення, що відповідає зазначеним вище нормам Закону.
Ставлячи вимогу про виселення інших зареєстрованих осіб з квартири АДРЕСА_1, позивач таку вимогу не конкретизував. Згідно наданих суду доказів, в даній квартирі ніхто не зареєстрований і не проживає, а відповідач є одноосібним власником. Таким чином, в задоволенні вимоги про виселення інших зареєстрованих осіб, а також осіб, що проживають в іпотечній квартирі - слід відмовити за безпідставністю.
У зв'язку із задоволенням вимоги про виселення ОСОБА_1, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь банку сплачений ними судовий збір.
Керуючись ст. ст. 1, 39, 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 79 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 109 ЖК України, ст.ст. 57, 60, 88, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд,-
Частково задовольнити позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про виселення.
Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесений ними судовий збір у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).
В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення або дня отримання копії рішення, через Карлівський районний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області.
Суддя Жмурко П.Я.