Справа № 346/1491/15-ц
04 червня 2015 року м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд
Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Калинюка О.П.
з участю: секретаря Томин О.А.
позивачки ОСОБА_1
представника позивачки ОСОБА_2
представника третьої особи Білищак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Коломиї цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спаської сільської ради Коломийського району, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: управління Держземагентства в Коломийському районі, про визнання недійсними та скасування рішення цієї ради в частині передачі ОСОБА_4 земельної ділянки та Державного акту на право власності на земельну ділянку,-
в обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що рішенням двадцять п'ятої сесії Спаської сільської ради від 19.03.2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у власність позивачки земельної ділянки площею 0,2100 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в АДРЕСА_1. 07.08.2014 року позивачці видане свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку та проведено державну реєстрацію цього права. Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, належною відповідачці ОСОБА_4
До приватизації своєї земельної ділянки позивачка була твердо переконана, що і відповідачка також не приватизовувала свою земельну ділянку, оскільки з позивачкою не узгоджувалось меж суміжних землекористувачів. Вказані земельні ділянки розділяла другорядна дорога, якою впродовж тривалих років користувалися як позивачка, так і інші жителі с.Спас для проїзду до своїх земельних ділянок та господарських будівель, розташованих по обидві сторони вказаної дороги. В'їзд на останню здійснюється з головної дороги (з АДРЕСА_1), що стверджується викопіюванням з генплану забудови с.Спас. Зазначає позивачка, що будь-яких змін чи відмін заїздів, проїзних шляхів в мікрорайоні розташування зазначених земельних ділянок в Генплані забудови вказаного села не проводилося.
В 2013 році відповідачка стала грубо порушувати ст.103 ЗК України щодо дотримання правил добросусідства. Зокрема, 10.09.2013 року вона висловлювала своє
незадоволення з приводу припаркування позивачкою транспортного засобу на вказаній спірній дорозі, та заявила, що ця дорога входить в склад приватизованої нею земельної ділянки, і тому позивачка не має права користуватись даною дорогою. Копію оспорюваного Державного акту на право власності відповідачки ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку, виданого 08.09.2003 року на підставі оспорюваного рішення Спаської сільської ради від 20.06.2003 року, позивачка отримала в 2014 році, і саме тоді їй стало достовірно відомо про існування зазначених оспорюваних документів. У вказаному Державному акті відображено приватизацію відповідачкою ОСОБА_4 спірної другорядної дороги. При узгодженні меж земельних ділянок відповідачка не вказала позивачку як суміжного землекористувача. Позивачка вважає, що Спаська сільська рада як орган місцевого самоврядування проявила недбалість, не перевірила достовірність записів в планах меж земельних ділянок, грубо порушивши вимоги закону. Зокрема, Спаська сільська рада, прийнявши 20.06.2003 року рішення про передачу відповідачці ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0, 25 га всупереч правилам ч.3 ст.83 ЗК України дозволила включити в площу цієї ділянки вказану спірну дорогу, яка належить територіальній громаді с.Спас. Позивачка вважає, що вказане рішення прийняте вказаною радою з перевищенням передбачених ст.122 вказаного Кодексу повноважень. На жодні зауваження та претензії про виключення площі спірної дороги із площі земельної ділянки, приватизованої відповідачкою ОСОБА_4, сторона відповідачів не реагує. Тому позивачка просить визнати недійсним та скасувати рішення Спаської сільської ради від 20.06.2003 року в частині передачі відповідачці в приватну власність вказаної земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_2, а також визнати недійсним Державний акт про право власності на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на підставі оспорюваного рішення 08.09.2003 року.
В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 вказаний позов підтримали із вищезазначених підстав та просять його задовольнити, присудивши з відповідачів на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 243, 60 грн.
Представник відповідача - Спаської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить особиста розписка сільського голови с.Спас Гоянюк О.Й., про причини неявки свого представника вказана рада не повідомила.
Відповідачка ОСОБА_4 чи її представник в жодне судове засідання не з'явились, про час і місце їх проведень ця відповідачка повідомлялася належним чином, про що свідчать повідомлення про одержання нею судових повісток-викликів (а.с.42, 49, 52). 06.04., 20.04. та 30.04.2015 року вона зверталась до суду з письмовими заявами про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою (а.с.31, 35, 44). При цьому жодних підтверджуючих хворобу документів відповідачкою ОСОБА_4 до заяв не долучено. В судове засідання 04.06.2015 року відповідачка ОСОБА_4 також не з'явилася, її представник ОСОБА_6 звернувся до суду з письмовим клопотанням про відкладення розгляду справи із причин складання ним державних екзаменів в Івано-Франківському університеті права ім.Короля Данила в період з 02.06. по 23.06.2015 року (а.с. 54). Однак, ні в заяві, ні в копії довідки-виклику не вказано про поважність причин неявки саме в судове засідання 04.06.2015 року.
Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи - управління Держземагентства в Коломийському районі Білищак А.Л. пояснила, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачкою.
Суд, з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджені тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням двадцять п'ятої сесії шостого демократичного
скликання Спаської сільської ради Коломийського району № 700-25/2014 від 19.03.2014
року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність позивачці ОСОБА_1 земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2100 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_2 (а.с.6).
Судом встановлено, що позивачка отримала відповідне свідоцтво про право власності на вказану ділянку та зареєструвала це право у встановленому законом порядку, що стверджується копіями вказаного свідоцтва від 07.08.2014 року, індексний номер: 25292390, та даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер:25292753, виданими реєстраційною службою Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області (а.с.7, 8).
Судом також встановлено, що за заявою позивачки Коломийським МВ УМВС України в Івано-Франківській області проводилась перевірка, за наслідками якої затверджено висновок від 17.09.2013 року та із відповідачкою ОСОБА_4 по факту, який мав місце 10.09.2013 року, проведено профілактичну бесіду про недопущення вчинення нею антигромадської поведінки ( а.с.21, 22).
Суд також вважає незаперечною ту обставину, що 08.09.2003 року відповідачці ОСОБА_4 видано Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану в АДРЕСА_2. У цьому Державному акті вказано, що він виданий на підставі рішення восьмої сесії четвертого демократичного скликання Спаської сільської ради від 20.06.2003 року, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_3 (а.с. 19, 20).
Даними викопіювання з Генерального плану забудови с.Спас стверджується факт існування другорядної дороги (проїзду) , яка розмежовує вищевказані земельні ділянки позивачки та відповідачки ОСОБА_4 В'їзд на цю дорогу здійснюється з АДРЕСА_1, яка є головною дорогою (а.с.57).
У відповідності до ст.12 ЗК України та ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування» вирішення питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень. Згідно із ст.12 ЗК України здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, дотримання вимог земельного законодавства на території сіл покладено на відповідні сільські ради, а у відповідності до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб,
Пунктом "а" ч.3 ст.83 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення, передбачалося, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).
Згідно із ч. 2 с. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
З гідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
У відповідності до ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Згідно з положеннями п.10 ч.2 ст.16 та ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти
органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції та законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту.
Тому на підставі наданих позивачкою доказів суд приходить до висновку, що оспорюване рішення Спаської сільської ради від 20.06.2003 року в частині передачі у приватну власність відповідачці ОСОБА_4 земельної ділянки прийнято з грубим порушенням обмеження, передбаченого "а" ч.3 ст.83 ЗК України, в редакції, чинній на час прийняття даного рішення, оскільки до складу цієї ділянки безпідставно включено другорядну дорогу, яка є проїздом та згідно із вказаною нормою закону не може передаватись у приватну власність.
Отже, вказане рішення в зазначеній частині та оспорюваний Державний акт, виданий на підставі цього рішення, підлягають визнанню недійсними.
Таким чином, позов слід задовольнити.
Судові витрати позивачки складаються із сплаченого судового збору в розмірі 243, 60 грн., що стверджується відповідними квитанціями (а.с.1, 36). В зв'язку із задоволенням позову вказані витрати відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідачів в рівних частинах.
На підставі наведеного, ст. ст. 12, 83, 152, 155, 158 Земельного кодексу України, та, керуючись ст.ст.213-215, 226, 294, 88 ЦПК України, суд,-
Визнати недійсним рішення восьмої сесії четвертого демократичного скликання Спаської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 20.06.2003 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0, 2500 га, розташованої в АДРЕСА_2, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.
Визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0, 2500 га, розташовану в АДРЕСА_2, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, виданий 08.09.2003 року ОСОБА_4 на підставі рішення восьмої сесії четвертого демократичного скликання Спаської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 20.06.2003 року, та скасувати його державну реєстрацію (зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_4. Кадастровий номер вказаної земельної ділянки: НОМЕР_3).
Стягнути із Спаської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 121 (сто двадцять одну) гривню 80 судових витрат.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 121 (сто двадцять одну) гривню 80 судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача чи його представника, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана іншими особами, які беруть участь у справі, до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 09 червня 2015 року.

Суддя Калинюк О. П.