АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №666/543/15 Головуючий в І інстанції: Рябова О.Д.
Провадження №22-ц/791/1690/2015 Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року червня місяця 10 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2

ОСОБА_3
При секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, треті особи: Дніпровський районний відділ м.Херсона Управління державної міграційної служби України, ОСОБА_9, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що йому на праві спільної часткової власності належить 5/6 частин житлового будинку №19 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Українській в с. Зеленівка м. Херсона. Інші 1/6 частини житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_10С Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 лютого 2005 року ОСОБА_6 визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням та 06 квітня 2005 року ОСОБА_6 була знята з реєстраційного обліку за зазначеною адресою на підставі рішення суду. Через деякий час ОСОБА_6 знову поновила реєстрацію за даною адресою без відома та згоди і за його скаргою 27 квітня 2011 року ОСОБА_6 була повторно знята з реєстрації місця проживання. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 14 грудня 2005 року ОСОБА_6 виселено з житлового будинку №19 по вул.Українській в м.Херсоні, а його вселено до спірного будинку. . Крім того, позивач дізнався що в спірному будинку прописаний, але не проживає син відповідача ОСОБА_8, який зареєструвався в спірному будинку без його згоди самовільно. Останній в будинку не проживає і ніколи не проживав, не здійснює догляд за будинком, комунальні платежі не сплачує, допомоги на утримання будинку не надає. На неодноразове звернення до ОСОБА_8 з вимогою знятись з реєстраційного обліку не реагує. Посилаючись на наведене, та зазначаючи, що ОСОБА_6 продовжує проживати в спірному будинку, перешкоджати йому проживати та вільно володіти ним, чим порушує його права як власника майна, зачіпає його законні інтереси по користуванню та розпорядженню своєю власністю, ОСОБА_7 просив суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, а саме: житловим будинком з господарськими та побутовими будівлями та спорудами №19, що розташований по вул. Українській в с. Зеленівка м Херсона, виселити ОСОБА_6 із зазначеного будинку та зняти з реєстрації ОСОБА_8

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 травня 2015 року позов задоволено частково. Вирішено: усунути перешкоди ОСОБА_7 в користуванні житловим будинком №19 по вул. Українській в с. Зеленівка м Херсона шляхом виселення з вказаного житлового будинку ОСОБА_6 В решті позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

В письмових запереченнях представник ОСОБА_7, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо примусового виселення ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6Г вселилася у спірне домоволодіння без дозволу позивача, який має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні цих прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що на підставі договорів дарування від 29 березня 2002 року та від 26 червня 2002 року ОСОБА_7 належить 5/6 частин жилого будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд за адресою: м. Херсон, с. Зеленівка, вул. Українська,19 на земельній ділянці площею 1 000 кв.м.(а.с.6,7,8).

Інша 1/6 частина зазначеного домоволодіння належить ОСОБА_9, яка являється колишньою дружиною позивача.

Відповідачка ОСОБА_6 є матірю ОСОБА_9

Реальний поділ житлового будинку між співвласниками не здійснювався, порядок користування нерухомим майном не визначався (а.с.22-23,24,25-26,27-28,56-57,58).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 лютого 2005 року ОСОБА_6 визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку №19 по вул.Українська в с.Зеленівка м.Херсона (а.с.15).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 14 грудня 2005 року ОСОБА_7 усунуто перешкоди в користуванні житловим будинком №19 по вул.Українській с.Зеленівка м.Херсона, шляхом виселення з вказаного житлового будинку ОСОБА_6 та його вселення до зазначеного будинку (а.с.16).

Відповідно до акту державного виконавця від 23 травня 2006 року, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2886, виданого 29 лютого 2006 року Дніпровським районним судом м.Херсона, щодо виселення ОСОБА_6 з будинку №19 по вул.Українській с.Зеленівка м.Херсона, встановлено, що ОСОБА_6 виселилася, її речей не знайдено (а.с.17,60).

Згідно наявних в матеріалах відомостей відповідачка ОСОБА_6 була прописана у спірному житловому будинку з 11 жовтня 2002 року, а з 06 квітня 2005 році - виписана із зазначеного будинку на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29 лютого 2005 року. 10 березня 2010 року відповідачка знову зареєструвалась за зазначеною адресою і 27 квітня 2011 року знята з реєстрації на підставі рішення суду (а.с.18,19,20-21,30).

Листом Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області від 26 серпня 2014 року №37/1222 підтверджено факт проживання ОСОБА_6 за адресою: м.Херсон, с.Зеленівка, вул.Українська, 19 (а.с.9).

Звертаючись до суду з позовними вимогами ОСОБА_7, окрім норм житлового кодексу, як на підставу для задоволення позову посилався також на норми цивільного права, а саме: ст.ст.319,321,358 ЦК України.

Спірні правовідносини щодо здійснення права спільної часткової власності врегульовані статтею 358 ЦК України, щодо володіння та користування жилим приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду врегульовані главою 6 ЖК України.

Частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Судом першої інстанції встановлена відсутність домовленості між співвласниками житлового будинку про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, а до співвласника 1/6 частини спірного будинку у 2010 році без згоди іншого співвласника - позивача по справі, вселилася повторно у вказаний будинок її матір - ОСОБА_6

Ці обставини підтверджують порушення права власності позивача, що підлягає поновленню.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Частиною першої статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За вказаними обставинами вселення ОСОБА_6 в спірну домобудівлю є самоправним, тобто здійсненим без згоди іншого співвласника - позивача ОСОБА_7

Підстави самоправного вселення в жиле приміщення передбачені статтею 116 ЖК України, а саме частина 3 вказаної норми зазначає, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

За вказаними підставами надано право звертатися до суду власникові житла, яким є позивач.

Зважаючи на те, що після виконання рішення суду від 14 грудня 2005 року про виселення ОСОБА_6 знову самоправно вселилася у дане домоволодіння без згоди співвласника - ОСОБА_7, чим порушила його право власності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність законних підстав для проживання ОСОБА_6 у спірному будинку і поновлення порушеного права позивача шляхом усунення перешкод в користуванні будинком №19 по вул.Українській с.Зеленівка м.Херсоната виселення ОСОБА_6 із зазначеного будинку без надання іншого житлового приміщення з підстав передбачених ч.1 статтею 358 ЦК України та ч.3 статті 116 ЖК України.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Посилання представника апелянта на те, що рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 14 грудня 2005 року не було примусово виконано у звязку з чим зазначена справа підлягає закриттю, а акт державного виконавця від 23 травня 2006 року, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2886, виданого 29 лютого 2006 року Дніпровським районним судом м.Херсона, щодо виселення ОСОБА_6 з будинку №19 по вул.Українській с.Зеленівка м.Херсона, є незаконним, оскільки його складено з порушенням вимог чинного законодавства, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначений акт є чинним, ніким не оспорений і не визнаний недійсним.

Крім того, матеріали справи містять постанову державного виконавця ДВС у Дніпровському районі м. Херсона від 26 травня 2006 року про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2886, виданого 29 березня 2006 року щодо виселення ОСОБА_6 із зазначеного домоволодіння (а.с.114).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді