АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/4174/2015 Головуючий у І інстанції - Богінкевич С.М.
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договору позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договору позики. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08.11.2013 року уклав з відповідачем договір позики грошових коштів, відповідно якого він передав, а останній прийняв 423 629 грн., що на день укладення договору та отримання коштів за офіційним курсом Національного банку України становило 53 000 доларів США.

Відповідно до п.1.2. зазначеного договору він має право на одержання від ОСОБА_1 процентів від суми позики в розмірі 25 % до дати повернення позики, встановленої договором, на залишок неповерненої суми позики, а після дати повернення позики, встановленої договором, на залишок неповерненої суми позики та несплачених процентів.

На підставі п.2 договору відповідач зобов»язався повернути йому позику та проценти у національній валюті України - гривні у строк до 08.02.2014 року шляхом зарахування виконання зобов'язань останнього у доларах США за офіційним курсом Національного банку України на день проведення розрахунків. Позика повинна була повертатись частинами, але у сумі не менше як 100 000 гривень.

Відповідно до п.7 даного договору відповідач, крім сплати процентів, зобов'язаний сплатити на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Крім того, згідно п. 7.1 договору у зв'язку з простроченням повернення позики та процентів відповідач має додатково сплатити йому штраф у розмірі 10% від простроченої суми позики та процентів.

Оскільки станом на 25.06.2014 року відповідачем позичені кошти та проценти за користування ними за договором позики йому не сплачено, він змушений був звернутись до суду та просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики на загальну суму 806 200 грн. 08 коп., з яких:

1) сума позики - 53 000 доларів США;

2) 25 % річних за користування позикою за період 08.11.2013 року по 08.02.2014 року - 3 312, 50 доларів США;

3) 25 % річних за користування позикою та заборгованість за процентами за період з

08.02.2014 року по 25.06.2014 року - 5 284, 12 долари США;

4) 3 % річних від простроченої суми за період з 08.02.2014 року по 25.06.2014 року в сумі 634, 09 долари США;

5) штраф за п. 7.1 договору у розмірі 10 % від простроченої суми позики та процентів у сумі 5 631,25 долар США, а всього 67 861,96 доларів США, що на момент звернення до суду за офіційним курсом Національного банку України складає 806 200 грн. 08 коп. В подальшому ОСОБА_2 збільшив свої позовні вимоги та з урахуванням збільшення курсу гривні до долару США просив стягнути на його користь заборгованість за договором позики в сумі 907 004 грн. 55 коп.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 серпня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 907 004,08 грн. та 3 654,00 грн. судового збору.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, наведених в ній.

Представникпозивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги, пред'явлені до нього за вказаним позовом про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 907 004 грн. 08 коп., тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Судом встановлено, що 08.11.2013 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, відповідно якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв 423 629 грн., що на день укладення договору та отримання коштів за офіційним курсом Національного банку України становило 53 000 доларів США.

Відповідно до п.1.2. зазначеного договору відповідач повинен сплачувати позивачеві проценти від суми позики в розмірі 25 % до дати повернення позики, встановленої договором, на залишок неповерненої суми позики, а після дати повернення позики, встановленої договором, на залишок неповерненої суми позики та несплачених процентів.

В пункті.2 договору відповідач зобов»язався повернути позивачеві позику та проценти у національній валюті України - гривні у строк до 08.02.2014 року шляхом зарахування виконання зобов'язань останнього у доларах США за офіційним курсом Національного банку України на день проведення розрахунків. Позика повинна була повертатись частинами, але у сумі не менше як 100 000 гривень.

Згідно з п.7 даного договору відповідач, крім сплати процентів, зобов'язаний сплатити на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Крім того, на підставі п. 7.1 договору у разі прострочення повернення позики та процентів відповідач має додатково сплатити позивачеві штраф у розмірі 10% від простроченої суми позики та процентів.

У встановлений договором строк відповідачем позичені кошти та проценти за користування ними не сплачено.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, з урахуванням умов договору позики та вимог закону відповідач зобов'язаний повернути позивачеві грошові кошти у національній валюті України - гривні.

Разом з тим, ухвалюючи дане рішення, суд першої інстанції при визначенні суми боргу за договором позики прийняв розрахунок суми позики, відсотків, неустойки, штрафу та 3 % річних в іноземній валюті - доларах США, хоча за умовами договору позики кошти були надані відповідачеві в борг у гривнях та підлягали поверненню у національній валюті України.

Відповідно до вимог ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач -визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Якщо відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв»язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз»яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з роз»ясненнями, що містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з»ясування і дослідження інших обставин справи.

Зі справи вбачається, що в судовому засіданні від 26.08.2014 р. представник ОСОБА_2 подав суду заяву про збільшення позовних вимог, яка в судовому засіданні була вручена відповідачеві.

ОСОБА_1 просив суд надати йому можливість проконсультуватися, проте суд не поставив дане клопотання на обговорення та не оголосив для цього по справі перерви, крім того не роз»яснив відповідачеві наслідки визнання позову, яке суперечить закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає визнання відповідачем ОСОБА_1 позову не є безумовним, а тому суд мав відмовити в прийнятті визнання відповідачем позову ОСОБА_2 й з»ясувати та дослідити обставини справи.

Враховуючи умови укладеного між сторонами договору позики та вимоги закону, відповідач зобов'язаний повернути позивачеві грошові кошти у національній валюті України - гривні, й розрахунок заборгованості за договором позики має бути вирахуваний із грошових коштів у такій самій сумі, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню неповернута позика в сумі 423 629 грн., 25 % річних за період з 08.11.2013 р. по 08.02.2014 р. в сумі 26 476 грн. 81 коп. (423 629х0,25х3/12=26 476,81) та 25 % річних з 08.02.2014 р. по 25.06.2014 р., тобто за 137 днів в сумі 42 235 грн. 96 коп. (423 629+26 476,81)х0,25х137/365=42 235, 235, 96).

Окрім того, на користь позивача слід стягнути 3% річних за період з 08.02.2014 р. по 25.06.2014 р. в сумі 5068,31 грн. (423 629+26 476,81)х0,03х137/365=5068,31), та 10% штрафу в сумі 45 010,58 грн. (423 629+26 476,81)х0,1=45 010, 58).

Всього підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 542 420 грн. 66 коп.

З огляду на викладене, рішення суду необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики з 907 004 грн. 08 коп. до 542 420 грн. 66 коп.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вказаний договір позики є безгрошовим, не заслуговують на увагу, оскільки цей договір на даний час є чинним й не визнаний у встановленому законом порядку недійсним, крім того відповідач ОСОБА_1 про дані обставини в суді першої інстанції не вказував.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 серпня 2014 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики з 907 004 грн. 08 коп. до 542 420 грн. 66 коп.

В решті дане рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді