Справа № 0907/2-7133/2011
Провадження № 22-ц/779/1054/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С.О.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4, про визнання дійсним договору іпотеки, звернення стягнення та виселення, за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ "ПриватБанк" на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

12.09.2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 13.08.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит в розмірі 37 975,32 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 13.08.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором з відповідачем ОСОБА_3 13.08.2008 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно якого вона надала в іпотеку квартиру загальною площею 62,40 кв.м. у АДРЕСА_1. У порушення договору позичальник ОСОБА_4 зобов'язання

2

за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 03.08.2011 року виникла заборгованість в розмірі 43 933,86 доларів США.

Просило задовольнити позов, визнати дійсним договір іпотеки від 13.08.2008 року. В

рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселити відповідача із квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку, та стягнути судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.02.2015 року позов задоволено частково. Визнано дійсним договір іпотеки від 13.08.2008 року, укладений між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 В задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення зі зняттям з реєстраційного обліку - відмовлено. Стягнуто з відповідачки судови витрати по справі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки та виселення, представник ПАТ КБ "Приватбанк" подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що воно в цій частині винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення, та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вказав, що не погоджується із висновком суду щодо застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Банк звернувся із даним позовом до суду у вересні 2011 року. 25.03.2013 року судом було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги Банку задоволені в повному обсязі. Однак, в жовтні 2014 року на підставі заяви відповідача заочне рішення було скасоване та поновлено провадження у справі. Враховуючи наведене та той факт, що Банк звернувся до суду у 2011 році, дана справа підлягає розгляду за законодавством, що діяло на час звернення до суду та ухвалення заочного рішення суду.

Зазначив, що положення ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони регулюються вимогами ст.ст.33,40 ЗУ "Про іпотеку", ст.109 ЖК УРСР. Крім того, положення зазначеного Закону не скасовують та

3

не зупиняють дію законів, які встановлюють підстави звернення стягнення, а стосуються стадії примусового виконання судових рішень.

Враховуючи той факт, що наявність мораторію на примусове відчуження предмету іпотеки є тимчасовою, яка ускладнює виконання рішення суду, суд першої інстанції був зобов'язаний вирішити справу по суті, та у разі необхідності відстрочити виконання рішення суду до моменту втрати чинності Закону від 03.06.2014 року.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами які були дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 13.08.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № IFIHGA, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 37 975,32 доларів США зі сплатою 15% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 13.08.2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором з ОСОБА_3 13.08.2008 року було укладено договір іпотеки квартири, згідно якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме - чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 62,40 кв.м. у АДРЕСА_1 яка належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом. Сторони визначили що вартість Предмета іпотеки складає 208 317 гривень 80 коп.

4

У порушення договору позичальник ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 03.08.2011 року виникла заборгованість в розмірі 43 933,86 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 30 512,69 доларів США, заборгованості по процентах - 7 125,58 доларів США, заборгованості по комісії - 1 813,78 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 2 359,85 доларів США, а також штрафів відповідно до договору - 31,37 доларів США (фіксована частина) та 2 090,60 доларів США (процентна складова).

Відповідно до п.1 ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів недійсності суду не надано.

Відповідно до ст.577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М. 13.08.2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 3679, та накладено заборону відчуження спірної квартири до припинення договору іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст.12 ЗУ "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків,

встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.39 Закону України "Про іпотеку", суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Згідно з частиною четвертою, ст. 109 Житлового кодексу України, статтей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом.

Відповідачці та третій особі 27.07.2011 року була направлена вимога про повернення

5

заборгованості в трицятиденний термін або звільнення приміщення, що є предметом іпотеки у випадку непогашення заборгованості ( а.с. 7-9).

Доказів того, що вказану вимогу відповідачка отримала, в судовому засіданні не встановлено, оскільки як вказано у своій вимозі, що у випадку вручення вимоги про усунення порушень, на екземплярі Банку цими особами повинно бути написано наступні реквізити: «Отримав особисто» прізвище, ім»я та по-батькові, підпис, дата. (а.с. 7). Таких реквізитів на повідомленні немає, доказів того, що вона отримала повідомлення про виселення із житла і його не виконала, суду першої інстанції і апеляційному суду не надано, а тому вимоги про виселення відповідачки заявлені передчасно. Як передбачено ч.4 ст. 60 ЦПК України, рішення суду в частині виселення не може грунтуватись на припущеннях.

07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з яким протягом цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 ЗУ "Про заставу", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, житлова площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Обов'язковою умовою застосування зазначеного закону є використання предмета іпотеки як місця постійного проживання майнового поручителя та відсутності іншого нерухомого житлового майна.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено споживчий кредит в іноземній валюті, не може бути задоволена, оскільки на вказані правовідносини розповсюджується дія Закону України " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті ".

Однак, погодитись повністю з таким висновком суду колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області не може.

6

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Отже вимоги банку - іпотекодержателя ґрунтуються на законі та умовах договору, що укладений з ОСОБА_4 13.08.2008 року.

Відмовляючи у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції не врахував наступного.

Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі

7

спеціального акта.

Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VІІ протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Тобто, даний Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що через неналежне виконання умов ОСОБА_4 кредитного договору утворилась заборгованість, для погашення якої банк згідно наведених вищенаведених норм Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів Апеляційного суду приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі вищенаведеного та ст.40 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4, про визнання дійсним договору іпотеки, звернення стягнення та виселення - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13.08.2008 року, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4, в забезпечення виконання зобов'язань за яким з відповідачем ОСОБА_3 13.08.2008 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 62,40 кв.м. у АДРЕСА_1., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, із встановленням початкової ціни продажу в розмірі 208 317 ( двісті вісім тисяч триста сімнадцять) гривень 89 коп. але на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3, відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: В.М. Вакарук

Л.В. Ясеновенко