РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2015 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та визнання частково недійсною додаткової угоди до кредитного договору

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсною додаткової угоди до кредитного договору посилаючись на те, що п.7.1 зазначеної угоди містить третейське застереження яке за своїм змістом є третейською угодою в розумінні ст.12 ЗУ «Про третейські суди» тому в силу зазначеного Закону третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), що порушує законні права та інтереси позивача.

В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представники відповідача у судове засідання з'явився, заперечив проти предявленого позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» укладено кредитний договір №040-2008-012 від 17 січня 2008 року та отримано позивачем кредит на придбання квартири у розмірі 20000 дол. США, строком до 10 січня 2038 року з процентною ставкою за користування кредитом - 12,45% річних.

Пунктом 7.1 кредитного договору було передбачено, що спори та суперечки в рамках цього договору, врегулювання яких неможливо досягнути шляхом переговорів, вирішуються у судовому порядку, згідно з чинним законодавством України.

Між сторонами 10 січня 2012 року, 18 січня 2012 року, 23 травня 2014 року укладено додаткові угоди до зазначеного кредитного договору щодо зміни порядку, строків, розміру нарахування та сплати процентів за користування кредитом.

Крім цього, п.7.1. додаткової угоди від 23 травня 2014 року до кредитного договору зазначено, що всі вимоги які виникають при виконанні даного договору або у звязку з ним підлягають розгляду у постійно діючому третейському суді при асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди.

Вимогами ч.2 ст.1 Закону України «Про третейські суди» визначено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст.5 вище зазначеного Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Вимогами п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Крім цього, у п.1 та 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються судом на підставі зазначеного Закону є лише, громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Зважаючи на викладене суд вважає, що банк не є споживачем згідно вимог вище зазначеного Закону тому вправі звернутися до третейського суду з позовом згідно третейської угоди, яка не позбавляє позичальника можливості звернутися до суду загальної юрисдикції з зазначених підстав за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Недодержання вказаного положення, а також пп. 2,3,5,6 ст. 203 ЦК України є підставою для недійсності правочину (ст.215 ЦК України).

Загалом, відповідно до ст. 215 ЦКУ, виділяється дві групи підстав визнання кредитного договору нечинним: 1) нікчемність - недійсність, яка прямо передбачена законом; 2) оспорюваність - виникає у випадках, коли недійсність договору прямо не передбачена законом, але одна з його сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. У такому випадку рішення про визнання правочину недійсним виноситься судом.

У контексті додаткової угоди до договору кредиту суд рахує, слід виділити такі підстави визнання їх недійсними: 1) через нікчемність договору: - при недодержанні передбаченої ч. 1 ст. 1055 ЦКУ письмової форми договору; 2) через оспорювання кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі частини другої статті 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (стаття 1046 ЦК України). Однак кредитний договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Судом установлено, що банк і позичальник уклали кредитний договір та додаткові угоди у письмовій формі, як вимагається частиною першою статті 1055 ЦК України.

Суд вважає, що посилання позивача на те, що п.7.1 додаткової угоди від 23 травня 2014 року суперечить чинному законодавству України, не може бути підставою для визнання його недійсними, оскільки кредитний договір та додаткова угода є укладеними з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання правочину недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що позивачем не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів які б вказували на порушення його прав та законних інтересів вимогами п.7.1 додаткової угоди до кредитного договору від 23 травня 2014 року також, зазначених порушень не встановлено судом тому суд вважає, що заявлений позов є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 214-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 про захист прав споживача та визнання частково недійсною додаткової угоди до кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 18 грудня 2015 року.

Суддя С. Стефанишин