АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3956/15 Справа № 2-669/11 Головуючий у 1 й інстанції - Шаповал Г. І. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири, третя особа у справі: ПАТ "УкрСиббанк",-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулась до суду та просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що з відповідачем, ОСОБА_2, вона уклала 01 березня 2002 року шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 20. У шлюбі з відповідачем народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

14 червня 2011 року, їхній з відповідачем шлюб був розірваний на підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у цивільної справі № 2-452/11.

Під час знаходження її та відповідача у зареєстрованому шлюбі, 03 серпня 2007 року вона та відповідач придбали у спільну сумісну власність, згідно договору купівлі-продажу квартири, квартиру АДРЕСА_2. При цьому покупцем у вищезазначеному договорі купівлі-продажу спірної квартири, був зазначений особисто відповідач.

Спірна квартира складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 58,3 кв.м., розташована на п'ятому поверсі, п'ятиповерхового будинку. У спірній квартирі зареєстровані: відповідач, вона та їхній син ОСОБА_5. Однак вона у спірній квартирі не проживає, в зв'язку з тим, що у неї на цей час склалася нова сім'я, з якою вона мешкає у с. Миколаївка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. В цей час позивачка бажає, щоб, у зв'язку з розірванням її шлюбу, за нею було визнано право спільної часткової власності на 1/2 частину спірної квартири, яка на цей час згідно закону є її спільною сумісною власністю з відповідачем.

Окрім того , їй відомо, що між відповідачем, та АКІБ «УкрСиббанк», укладений договір іпотеки № /0//3 від 03 серпня 2007 року, згідно якого належна їй з відповідачем на праві спільної сумісної власності спірна квартира, була передана відповідачем у іпотеку, для забезпечення зобов'язання відповідача перед банком за кредитними договорами № 0 від 03.08.2007 року, та № /0/НОМЕР_1 від 03 серпня 2007 року. Спірний договір був посвідчений приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округа, Савельєвою Г.В.

Наявність зазначеного спірного договору іпотеки заважає їй без звернення у суд, домовитися з відповідачем, щодо добровільного поділу спірної квартири, шляхом оформлення відповідного договору.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким врахувати інтереси дитини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення , яким суд , виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції правильно виходив із того , що відповідно до ч.2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором , що передбачено як положеннями ч.2 ст.372 ЦК України, згідно якої, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, та ч.1 ст.70 СК України.

Згідно до роз»яснень , що містяться в п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - у разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Посилання в апеляційній скарзі на те , що іпотечний договір було укладено відповідачем зі згоди позивачки на суть рішення по справі впливу не має , тим паче , що в заяві про зменшення позовних вимог , поданій до суду 23 січня 2012 року ( т.1 ар. сп.63-65) ОСОБА_3 просила залишити без розгляду її позовну вимогу про визнання договору іпотеки № /0//3 від 03 серпня 2007 року, згідно якого належна їй з відповідачем на праві спільної сумісної власності спірна квартира, була передана відповідачем у іпотеку, для забезпечення зобов'язання відповідача перед банком за кредитними договорами № 0 від 03.08.2007 року, та № /0/НОМЕР_1 від 03 серпня 2007 року. Ухвалою Вільногорського міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2012 року вище вказана заява ОСОБА_3 була задоволена ( ар. сп. 105,106).

Так , за змістом ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно до положень ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те , що спірне майно - вище вказана квартира , було придбане на кошти відповідача , які ним же були акумульовані та зберігались ще до шлюбу , не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення , оскільки відповідачем при розгляді справи не було заявлено позовних вимог про виключення майна з спільної сумісної власності подружжя та визнання за ним особистого права власності на нього.

Посилання в апеляційній скарзі на те , що оскаржуване рішення порушує майнові права малолітнього сина сторін - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та постійно мешкає із своїм батьком - відповідачем по справі та перебуває у нього на утриманні , самі по собі не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення , оскільки при розгляді справи відповідачем не заявлялись позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя з відступленням від принципу рівності часток з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини , що передбачено ч.3 ст. 70 СК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те , що позивачка ОСОБА_3 не приймає участі у погашенні отриманого відповідачем під час шлюбу кредиту та не приймає участі в оплаті комунальних платежів на утримання спірної квартири , самі по собі не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду , а можуть бути предметом окремих звернень до суду за стягненням відповідних грошових коштів з ОСОБА_3

Таким чином , колегія суддів вважає , що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи , оскільки вони зводяться до не згоди з рішенням суду і були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду.

Керуючись ст.307, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.М. Романюк

·

·

·