АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» про стягнення допомоги на оздоровлення та недоплачених платежів із заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 69233 грн. 78 коп. компенсації за час вимушеного прогулу, в подальшому позивач змінила предмет позову, в якому просила стягнути з Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2013 року по 14 серпня 2014 року в розмірі 71532 грн., невиплачену допомогу на оздоровлення за 2014 рік в сумі 2914 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10315,07 грн., недонараховану заробітну плату за період з червня по серпень 2013 року в розмірі 839,85 грн., та за період з 15 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року (за десять робочих днів) в сумі 502,09 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року, позов ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі та ухвалено: стягнути з Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2013 року по 14 серпня 2014 року в розмірі 71532 грн., невиплачену допомогу на оздоровлення за 2014 рік в сумі 2914 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10315 грн. 07 коп., невиплачену заробітну плату за період з червня по серпень 2013 року та за період з 15 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року за десять робочих днів в сумі 502 грн. 09 коп., а також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 852 грн. 63 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» про стягнення допомоги на оздоровлення та недоплаченої заробітної плати, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України», посилаючись на порушення норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог про стягнення допомоги на оздоровлення та недоплаченої заробітної плати, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову виходив з того, що ОСОБА_2 наказом № 5-о від 03.01.2006 року була прийнята на посаду асистента кафедри сімейної медицини в ДЗ «ДМА МОЗ України». ОСОБА_2 рішенням Спеціальної вченої ради Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України та інституту гастроентерології АМН України від 13 квітня 2006 року присуджено наукову ступінь кандидата медичних наук. Наказом відповідача № 624-0 від 31 серпня 2010 року ОСОБА_2, к.м.н., асистента кафедри фтизіатрії, було переведено на посаду доцента цієї кафедри за строковим трудовим договором, укладеним на період з 01 вересня 2010 року по 31 серпня 2011 року. Наказом ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» № 519-о від 29 липня 2011 року ОСОБА_2 к.м.н., доценту кафедри фтизіатрії, продовжено роботу на цій же посаді цієї ж кафедри за строковим трудовим договором з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2014 року без змін умов та оплати праці. Вказаний наказ був виданий на підставі заяви позивача, поданої 22 червня 2011 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору 31 серпня 2012 року, про продовження роботи на тій смій посаді на тій же кафедрі. 16 серпня 2013 року ОСОБА_2 зверталася до адміністрації Державного навчального закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України" із заявою у відповідності ч.1, ч. 3 ст. 38 КЗпП України про її звільнення з 27 серпня 2013 року у зв'язку з переїздом на нове місце проживання та у зв'язку з невиконанням відповідачем укладеного із нею трудового договору. 17 жовтня 2013 року по Державному навчальному закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України" було видано наказ № 811-о про звільнення з 27 серпня 2013 року ОСОБА_2, кандидата медичних наук, доцента кафедри фтизіатрії, за прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, наказ № 811-о від 17 жовтня 2013 року по Державному закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України " про звільнення з 27 серпня 2013 року ОСОБА_2, кандидата медичних наук, доцента кафедри фтизіатрії, за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, було визнано необґрунтованим та незаконним і скасовано його. Присуджено негайно поновити ОСОБА_2 на роботі в Державному закладі "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України" на посаді доцента кафедри фтизіатрії, що в цей же день і було виконано відповідачем. Після поновлення за рішенням суду позивача на роботі, на підставі наказу № 576-о від 18 серпня 2014 року ОСОБА_2 була звільнена з 31.08.2014 року в зв'язку з закінченням строку трудового договору за ст. 36 п. 2 КЗпП України. Станом на день звільнення, а саме на 31 серпня 2014 року з позивачем відповідач так і не розрахувався, а іншого в судовому засіданні доведено не було. При цьому, в судовому засіданні встановлено, і підтверджується висновком експертного дослідження № 396/36 від 08.12.2014 року та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року, що за період з 01.09.2013 року по 14.08.2014 року, з урахуванням 240 робочих днів за вказаний період, середній заробіток позивача у відповідача склав 71532,00 грн., із розрахунку 298,05 грн. середнього заробітку за один день. Окрім того, станом на дату звільнення позивача, тобто станом на 31.08.2014 року, відповідач не нарахував позивачу та не виплатив їй заробітну плату - 502,09 грн., за період з 15.08.2014 року по 31.08.2014 року, за 10 робочих днів, та за період з червня по серпень 2013 року в розмірі 839,85 грн., не нарахував і не виплатив позивачці допомогу на оздоровлення за 2013-2014 роки в сумі 2914,00 грн., та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10315,07 грн. за цей самий період, з урахуванням окладу у розмірі 2914,00 грн. та тривалості відпустки в 56 календарних днів. Розрахунок невиплачених позивачці сум здійснений на підставі висновку експертного дослідження № 396/36 від 08.12.2014 року та розраховані суми не були спростовані належними, допустимими та достатніми доказами, у зв'язку з чим суд дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків виконаних експертом, які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про виплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідача, що ним спростовано не було.

Але з висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції не виконав зазначені вимоги закону, оскільки не вирішив питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, стягуючи недоплачену заробітну плату за червень 2013 року, суд першої інстанції не звернув увагу, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року, вже стягнуто з ДЗ «ДМА МОЗ України» на користь ОСОБА_2 недоплачену заробітну плату за червень 2013 року та залишив поза увагою те, що судом вже вирішено питання щодо позовних вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати за період червень-серпень 2013 року, частина з яких вже була предметом судового розгляду, й, відповідно не з'ясував дійсний розмір невиплачених коштів.

Крім того, як роз'яснено у спільному листі Міністерство освіти і науки України та Центрального комітету Профспілки працівників освіти і науки України від 11 червня 2001 року № 1-9/223 (№ 02-8/267) відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», ч. 1 ст. 25 Закону України «Про загальну середню освіту», ч. 2 ст. 18 та ч. 1 ст. 22 Закону України «Про позашкільну освіту» допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки виплачується працівникам, які обіймають посади педагогічних або науково-педагогічних працівників (за основною посадою), у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) незалежно від тижневого (річного) навчального навантаження або обсягу роботи, що виконується. При цьому виплата допомоги провадиться цим працівникам тільки за місцем основної роботи при наданні чергових відпусток згідно з графіком їх надання. У випадках виплати компенсації за невикористану відпустку допомога на оздоровлення не виплачується.

Вирішуючи позов про стягнення на користь ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2014 рік, суд вищевказані роз'яснення не врахував, заперечення відповідача в цій частині не перевірив та не спростував, не звернувши уваги на те, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується працівникові лише при наданні щорічної відпустки та у випадку виплат за невикористану відпустку компенсації - не надається.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вимоги закону та помилково не застосував їх до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи у вказаній частині позовних вимог, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції змінює з наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі щодо не нарахування заробітної плати позивачу у відповідності до вимог закону у зв'язку з чим виникла недоплата заробітної плати за період з червня по серпень 2013 року в розмірі 839 грн. 85 коп. та за період з 15 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року за десять робочих днів в сумі 502 грн. 09 коп., і також щодо невиплаченої допомогу на оздоровлення за 2014 рік в сумі 2914 грн.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року, вже стягнуто з ДЗ «ДМА МОЗ України» на користь ОСОБА_2 недоплачену заробітну плату за червень 2013 року, а також судом вже вирішено питання щодо позовних вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати за період червень-серпень 2013 року, частина з яких вже була предметом судового розгляду. Так, за вказаним рішенням судом встановлено, що відповідач незаконно не нарахував заробітну плату позивачу у червні 2013 року в сумі 511,05 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням утримань по обов'язковим платежам, тобто зазначена судом сума визначена без урахування утримань по обов'язковим платежам.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення недоплачених платежів із заробітної плати за період червень 2013 року задоволенню не підлягають.

Крім того, за вказаним рішенням суду встановлено, що нарахування заробітної плати по лікарняним листкам позивача у липні 2013 року, оплата чергової відпустки не є предметом спору, ці обставини не обґрунтовувались в позовній заяві, не були предметом розгляду суду першої інстанції, позивач не працювала у липні та серпні 2013 року, а відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена за виконану ним роботу, нарахування сум за лікарняним листком та за чергову відпустку передбачено спеціальними нормативними актами, а відтак судова колегія не вбачає незаконність дій відповідача відносно нарахування по лікарняним листкам позивача та оплати чергової відпустки за цей період часу, оскільки такі позовні вимоги суду не заявлено.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася в своїй позовній заяві саме на вказане рішення суду, яке має преюдиціальне значення для вирішення спору.

Преюдиціальність рішення суду відповідно до вимог ч.3 статті 61 ЦПК України стосується тих обставин, які встановлені судовим рішенням за розглядом спору та не підлягають доказуванню при розгляді інших справ.

Згідно висновку експертного економічного дослідження № 396/36 від 08.12.2014 року щодо встановлення розміру недоплачених платежів ОСОБА_2 при розрахунках заробітної плати та інших платежів враховуючи ставку окладу 2914 грн. (а.с.39-48 том 1), який не спростовано за розглядом справи, та підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року, що за період з 01.09.2013 року по 14.08.2014 року, з урахуванням 240 робочих днів за вказаний період, середній заробіток позивача у відповідача склав 71532,00 грн., із розрахунку 298,05 грн. середнього заробітку за один день. Окрім того, станом на дату звільнення позивача, тобто станом на 31.08.2014 року, відповідач не нарахував позивачу та не виплатив їй заробітну плату - 502,09 грн. за період з 15.08.2014 року по 31.08.2014 року за 10 робочих днів, та за період з червня по серпень 2013 року в розмірі 839,85 грн., не нарахував і не виплатив позивачці допомогу на оздоровлення за 2013-2014 роки в сумі 2914,00 грн., та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10315,07 грн. за цей самий період, з урахуванням окладу у розмірі 2914,00 грн. та тривалості відпустки в 56 календарних днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 15 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року за десять робочих днів в сумі 502 грн.09 коп. є правильним, і підстав для зміни або скасування його в цій частині не вбачається.

Стосовно періоду з липня по серпень 2013 року, то виходячи із вказаного висновку експертного економічного дослідження, що за період з червня по серпень 2013 року не нараховано і не доплачено позивачу платежі в розмірі 839,85 грн., то виходячи з того, що за червень 2013 року судовим рішенням стягнута сума в розмірі 511,05 грн. на користь позивача, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає не нараховані платежі за липень - серпень 2013 року в розмірі 328 грн.30 коп.(839,85 - 511,05 = 328,30).

Вирішуючи позов про стягнення невиплаченої допомогу на оздоровлення за 2014 рік в сумі 2914 грн., то колегія суддів враховує роз'яснення у спільному листі Міністерство освіти і науки України та Центрального комітету Профспілки працівників освіти і науки України від 11 червня 2001 року № 1-9/223 (№ 02-8/267) відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», ч. 1 ст. 25 Закону України «Про загальну середню освіту», ч. 2 ст. 18 та ч. 1 ст. 22 Закону України «Про позашкільну освіту», з яких випливає, що виплата допомоги провадиться цим працівникам тільки за місцем основної роботи при наданні чергових відпусток згідно з графіком їх надання. У випадках виплати компенсації за невикористану відпустку допомога на оздоровлення не виплачується.

Підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, що позивач не використала відпустку за вказаний період часу, а тому вона не має право на допомогу на оздоровлення за 2014 рік.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої допомоги на оздоровлення за 2014 рік в сумі 2914 грн. не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що зміна рішення суду не впливає на розмір судових витрат, розподіл яких здійснено судом першої інстанції, то підстав для нового розподілу судових витрат не має.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року - змінити в частині задоволеного позову про стягнення допомоги на оздоровлення за 2014 рік в сумі 2914 гривень та недоплачених платежів із заробітної плати за період з червня по серпень 2013 року в розмірі 839,85 гривень.

Стягнути з державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» на користь ОСОБА_2 ненараховану заробітну плату за липень - серпень 2013 року в розмірі 328 грн.30 коп.(триста двадцять вісім гривень 30 копійок)

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» про стягнення допомоги на оздоровлення за 2014 рік в сумі 2914 гривень та недоплачених платежів із заробітної плати за період червень 2013 року.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь