У х в а л а

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Перемога» про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення суми за касаційною скаргою сільськогосподарського виробничого кооперативу «Перемога» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 9 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила обов'язати Сільскогосподарський виробничий кооператив «Перемога» (далі - СВК «Перемога») негайно повернути їй земельну ділянку загальною площею 17,9065 га, що розташована на території Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, кадастровий номер НОМЕР_1; стягнути на її користь з СВК «Перемога» 101 116 грн 68 коп., як дохід, який СВК «Перемога» отримало або могло отримати від безпідставно набутого її майна.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 травня 2014 року, є власником земельної ділянки загальною площею 17,9065 га, яка розташована на території Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області та належала її матері - ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 27 грудня 2001 року. Дата державної реєстрації земельної ділянки - 31 березня 2008 року.

10 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та СВК «Перемога» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстрований у Василівському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 31 березня 2008 року за № 57, і ОСОБА_2 передала відповідачу земельну ділянку, про що було складено акт прийому -передачі об'єкта оренди без номеру та дати.

Згідно п. 8 договору оренди, його укладено строком на п'ять років, тобто, до 31 березня 2013 року включно.

Згідно довідки від 8 листопада 2013 року № 694/01-16, виданої Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області, після ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину за законом прийняла дочка - ОСОБА_1

Зазначала, що 11 листопада 2013 року вона звернулась до відповідача з заявою про повернення земельної ділянки за актом прийому-передачі у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди. Натомість отримала відповідь відповідача від 12 грудня 2013 року про те, що він законно користується її земельною ділянкою на підставі п. 8 договору оренди та ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Однак, сторони договору оренди додаткову угоду про поновлення строку його дії не укладали, що визнається й відповідачем в листі від 23 липня 2014 року.

На її думку, з 1 квітня 2013 року по теперішній час має місце порушення відповідачем свого обов'язку, передбаченого ст. 785 ЦК України, оскільки строк дії договору оренди скінчився, а СВК «Перемога» відмовляється добровільно виконати її вимогу про повернення земельної ділянки, продовжує користуватися земельною ділянкою.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 9 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано СВК «Перемога» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 17,9065 га, розташовану на території Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі СВК «Перемога», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що СВК «Перемога» не направляло орендодавцю ОСОБА_2 проект додаткової угоди до договору оренди землі щодо його продовження, а тому строк дії договору оренди закінчився і спірну земельну ділянку слід повернути спадкоємцю - ОСОБА_1

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Судом установлено, що 10 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та СВК «Перемога» було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 17,9065 га, розташованої на території Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, строком на 5 років.

Вказаний договір було зареєстровано 31 березня 2013 року у Василівському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, її спадкоємцем є ОСОБА_1

За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Вирішуючи спір про визнання договору оренди землі недійсним у зв'язку з відсутністю в ньому передбаченої частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотної умови, застосуванню підлягає стаття 15 даного Закону в редакції, чинній на момент укладення договору оренди, а не в момент його державної реєстрації.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року № 6-162цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суди, ухвалюючи рішення, належним чином перевірили доводи сторін та надали їм відповідну оцінку, врахували, що між сторонами, під час укладення договору, були погоджені всі його істотні умови і якщо відповідач мав намір у подальшому користуватись спірною земельною ділянкою він зобов'язаний був повідомити про це ОСОБА_2 до спливу строку дії договору оренди у строк, визначений цим договором, при цьому додати до листа - повідомлення про поновлення оренди землі проект додаткової угоди. Однак, відповідачем вказані дії вчинені не були, а тому суди дійшли вірного висновку про закінчення строку дії договору.

З урахуванням викладеного та положення ч. 1 ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу «Перемога» відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 9 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик