Провадження № 2/752/656/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 травня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Конельській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою приватною власністю,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,40 кв.м., жилою площею 30,70 кв.м., особистою приватною власністю ОСОБА_1 В подальшому позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив суд встановити факт окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з червня 2010 року по 11.12.2013 року, та визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,40 кв.м., жилою площею 30,70 кв.м., особистою приватною власністю ОСОБА_1

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду з даним позовом, позивач зазначив про те, що у період з липня 2006 року по грудень 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 З червня 2010 року у зв'язку із розпадом сім'ї, позивач пішов із сім'ї, почав окремо проживати за іншою адресою. Зазначає про те, що з червня 2010 року сім'я перестала існувати, оскільки жодних сімейно-шлюбних стосунків сторони у справі не підтримували, проживали окремо, спільного господарства не вели, мали окремі бюджети. У червні 2012 року позивачем за власні кошти на підставі договору купівлі-продажу придбано у власність квартиру АДРЕСА_1. Позивач вважає, що хоча придбання вказаної вище квартири відбулось і у період, коли сторони по справі перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі, однак враховуючи, що з 2010 року не проживали однією сім'єю та шлюбні стосунки були припинені, зазначена квартира є особистою приватною власністю позивача.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з наведених у позові підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування заперечень зазначили про те, що дійсно у 2010 році позивач зібрав свої речі та пішов проживати окремо, однак, враховуючи особливості характеру позивача та те, що такі ситуації відбувались неодноразово на протязі всього сімейного життя, відповідач вважає, що факт проживання відповідача за іншою адресою не є доказом того, що шлюбні стосунки були припинені між ними. Так, зазначила про те, що у літку 2011 року сторони у справі, а також їх діти разом відпочивали у Греції, відповідач неодноразово приходила як самостійно, так і з дітьми за місцем проживання позивача, разом святкували дні народження та свята, готувала йому їсти, прибирала, а на початку 2013 року, коли у позивача були проблеми зі здоров'ям та останній переніс операцію, доглядала за ним.

Крім того, до початку розгляду справи по суті в порядку ст. 31 ЦПК України, відповідач звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати за нею права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. Після чого відповідачем збільшено позовні вимоги за зустрічним позовом, згідно заяви про збільшення позовних вимог остання просила суд визнати право власності на 4/5 частини квартири АДРЕСА_1.

Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 29.07.2006 року між ОСОБА_2. укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 566, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 29.07.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві.

Сторони у справі мають трьох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.12.2014 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.12.2013 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що саме з 2010 року сторони сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, тривалий час шлюб існує формально. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

20 червня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладеного договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим номером 1627, за яким ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що з червня 2010 року між ним та ОСОБА_2 припинились сімейно-шлюбні відносини, внаслідок чого ОСОБА_1 з вказаного часу проживає окремо від ОСОБА_2 та дітей, за адресою: АДРЕСА_2. З червня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не ведуть спільне господарство, мають окремі бюджети, не є сім'єю, не мають і не виконують одне перед одним обов'язків подружжя.

Звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, ОСОБА_2 посилається на те, що сімейно-шлюбні стосунки сторони припинили лише на початку 2013 року, до цього часу сторони у справі мали взаємні права та обов'язки подружжя, хоча і проживали окремо.

За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що з 2010 року у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних стосунків між ним та ОСОБА_2, він постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2.

На підтвердження вказаних вище обставин позивачем надано копію акту від 08.12.2014 року, складеного комісією КП «Центральний Подільського району м. Києва», згідно якого ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2, з червня 2010 року.

Як пояснила у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вона з дітьми постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що знає сім'ю ОСОБА_2 приблизно 20 років, відповідача у справі - ОСОБА_2, знає менше. З того часу, як ОСОБА_1 почав проживати у квартирі на вул. Оболонській, свідок бачив у вказаній квартирі лише ОСОБА_1 та його матір, також до ОСОБА_1 приходили його діти. Зі слів відповідача ОСОБА_2 свідку відомо, що вона проживає окремо від ОСОБА_1, у квартирі на вул. Оболонській ОСОБА_2 не проживала. Зі слів позивача ОСОБА_1 свідку відомо, що у 2010 році їх сім'я розпалася. Відносин як подружжя вони не підтримували, нормальні стосунки у них припинились.

ОСОБА_10, допитаний як свідок у судовому засіданні, суду показав, що знайомий з ОСОБА_1 з 1994 року, з ОСОБА_2 знайомий приблизно з 1997 року, коли вони з ОСОБА_1 почали спілкуватись. Свідку відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спочатку проживали у цивільному шлюбі, після чого зареєстрували офіційно шлюбні відносини. Також, свідок показав, що з 2010 року сторони у справі не проживають окремо. На уточнююче запитання суду, свідок пояснив, що з 2010 року сприймав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як розлучених, сім'єю не вважав. Коли відвідував ОСОБА_1 у квартирі на вул. Оболонській, Олену там не бачив.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що є сусідкою ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_2 Свідку відомо, що спочатку у вказаній квартирі жив брат ОСОБА_1 , потім сам ОСОБА_1, пізніше до нього почала приходити ОСОБА_2, після чого ОСОБА_1 з ОСОБА_2 переїхали проживати у інше місце, однак у 2010 році ОСОБА_1 повернувся проживати у квартиру на вул. Оболонську. Після переїзду ОСОБА_1 у квартиру по вул. Оболонській, свідок бачила ОСОБА_2 у вказаній квартирі тільки один раз, зі слів ОСОБА_2 свідку стало відомо про те, що вони з ОСОБА_1 давно не проживають разом.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що є рідним братом позивача ОСОБА_1, свідку відомо, що сторони у справі познайомились у 1998 році. До 2010 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були гарні відносини, однак у 2010 році вони перестали бути родиною, стали проживати окремо.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_2 у будинку по вул. Щекавицькій в м. Києві, квартира, в якій вона проживає, розташована поверхом нижче квартири, в якій проживає ОСОБА_2 Приблизно три роки назад свідок чула не один раз чоловічий голос у квартирі поверхом нижче, однак , свідок не може з впевненістю сказати, що це був ОСОБА_1, також бачила як ОСОБА_1 виносить сміття із квартири, де проживає ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що зі сторонами у справі знайома з 2001 року, у останніх були дуже гарні відносини, до моменту розірвання шлюбу сторони у справі проживали разом, після сварки, яка сталась між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у 2010 році, ОСОБА_1 став проживати окремо, однак через пів року повернувся проживати до ОСОБА_2 на вул. Щекавицьку, у вказаній квартирі свідок бачила речі ОСОБА_1. Сварки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникали досить часто, вони могли окремо проживати неділю, місяць.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що знає ОСОБА_1 з 1996 року, деякий час працювала у нього в нотаріальній конторі помічником нотаріуса, офіційно працевлаштована не була, у 2013 році у ОСОБА_1 були проблеми зі здоров'ям, у зв'язку із чим останній потребував стороннього догляду, свідок разом з чоловіком переїхала до нього у квартиру, що розташована на вул. Оболонській, та здійснювала догляд за ОСОБА_1. Зі слів ОСОБА_2 свідку відомо, що ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_2 однією сім'єю до 2013 року.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що знайомий з ОСОБА_1, оскільки його дружина ОСОБА_14 у період з 2011 року по 2013 рік працювала у нотаріальній конторі ОСОБА_1 З ОСОБА_2 познайомився у нотаріальній конторі ОСОБА_1. На початку 2013 року ОСОБА_1 пошкодив руку, у зв'язку із чим свідок разом із дружиною ОСОБА_14 переїхали тимчасово проживати до ОСОБА_1 у квартиру, що розташована на вул. Оболонській, для того, щоб здійснювати догляд за ОСОБА_1 та допомагати останньому. Свідок бачив, як до ОСОБА_1 у квартиру приходила ОСОБА_2 зі старшою дочкою. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 святкували разом свята, однак після завершення святкування ОСОБА_2 збиралася і разом з дітьми йшла додому, у той період, коли свідок проживав у квартирі ОСОБА_1, він не бачив, щоб ОСОБА_2 залишалась у квартирі ОСОБА_1 на ніч. Сприймав сім'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як формальну. Крім того, свідко пояснив, що між його дружиною ОСОБА_14 та ОСОБА_1 у 2013 році відбулась сварка, в результаті якої ОСОБА_14 дуже ображена на ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що є матір'ю ОСОБА_2 Свідку відомо, що у 2010 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулась сварка, з 2010 року свідок з ОСОБА_1 не спілкувалась. Зі слів дочки свідку також відомо, що у період з 2011 року по 2013 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримували сімейні стосунки.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України) , відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо фактичного припинення шлюбних стосунків у червні 2010 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку із чим квартира АДРЕСА_1 в порядку ст. 57 СК України може бути визнана особистою приватною власністю ОСОБА_1 У зв'язку із наведеним підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 57 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою приватною власністю, - задовольнити.

Встановити факт окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з червня 2010 року по 11.12.2013 року.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,40 кв.м., жилою площею 30,70 кв.м., особистою приватною власністю ОСОБА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя