У Х В А Л А

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес сувеніри» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес сувеніри» про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 09 червня 2006 року вона уклала із публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ‒ ПАТ «ОТП Банк») кредитний договір, відповідно до умов якого отримала кредитні кошти у розмірі 330 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов кредитного договору вони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є належна їй частина адміністративної будівлі цеху № 3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 Крім того, на забезпечення виконання умов кредитного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес сувеніри» (далі ‒ ТОВ «Бізнес сувеніри») договори поруки.

Посилаючись на те, що її волевиявлення на укладення зазначених договорів не відповідало її внутрішній волі, а також на те, що грошові кошти їй були видані не в національній валюті України, а в доларах США, позивачка просила визнати кредитний договір та договір іпотеки від 09 червня 2006 року недійсними.

У липні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ‒ ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із указаним зустрічним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року придбало у ПАТ «ОТП Банк» право вимоги за зазначеними вище кредитним договором, договором іпотеки та договорами поруки від 09 червня 2006 року, а також за договором кредиту від 08 травня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 65 тис. доларів США, та договорами поруки, укладеними того ж дня між банком та ОСОБА_4, ТОВ «Бізнес сувеніри». У результаті неналежного виконання умов кредитних договорів утворилася заборгованість, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ «Бізнес сувеніри» заборгованість за кредитним договором від 09 червня 2006 року у розмірі 274 158,19 доларів США, що станом на 14 червня 2013 року еквівалентно 2 191 346 грн. 41 коп.,стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 08 травня 2007 року у розмірі 57 837,80 доларів США, що станом на 14 червня 2013 року еквівалентно 462 297 грн. 54 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 09 червня 2006 року у розмірі 273 976,22 доларів США, що еквівалентно 2 191 346 грн. 41 коп., та за кредитним договором від 08 травня 2007 року у розмірі 57 837,80 доларів США, що еквівалентно 462 297 грн. 54 коп. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2015 року рішення районного суду в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» скасовано. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Судові рішення в частині вирішення позову ОСОБА_3 не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи зустрічний позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив із того, що у результаті неналежного виконання умов кредитних договорів утворилася заборгованість, яку ОСОБА_3 та її поручителі не погасили. При цьому у позові до поручителів відмовлено з огляду на те, що позивач пропустив строк, визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для звернення до суду із позовом до поручителів.

Скасовуючи рішення районного суду в цій частині за відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив із того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропустило строк позовної давності, про застосування якої просила ОСОБА_3

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 09 червня 2006 року ОСОБА_3 уклала із ПАТ «ОТП Банк» кредитний договір, відповідно до умов якого отримала кредитні кошти у розмірі 330 тис. доларів США.

На забезпечення виконання умов кредитного договору сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є належна ОСОБА_3 частина адміністративної будівлі цеху № 3 з побутовими приміщеннями, загальною площею 703,1 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1

Також на забезпечення виконання умов кредитного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_4 та ТОВ «Бізнес сувеніри» договори поруки.

Крім того, відповідно до умов кредитного договору від 08 травня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 65 тис. доларів США.

На забезпечення виконання цього договору ПАТ «ОТП Банк» того ж дня уклав із ОСОБА_4 та ТОВ «Бізнес сувеніри» договори поруки.

Пред'являючи позов, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який є придбав у ПАТ «ОТП Банк» кредитний портфель, посилався на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитних договорів утворилася заборгованість, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та положень ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-214цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного апеляційний суд не врахував та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної оцінки доводам ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення 07 вересня 2009 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кредитної заборгованості.

Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив посилань ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо переривання ОСОБА_3 строку позовної давності за кредитним договором від 09 червня 2006 року шляхом часткової оплати 10 вересня 2009 року заборгованості у розмірі у розмірі 54,26 доларів США (ч. 1 ст. 264 ЦК України).

Отже, апеляційний суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції та передчасно відмовив у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду в цій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2015 року в частині вирішення зустрічного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес сувеніри» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська