Справа №480/787/14-ц 21.12.2015 21.12.2015 21.12.2015
Провадження №22-ц/784/3032/15
Справа № 480/787/14-ц
Провадження № 22-ц/784/3032/15 Головуючий у І інстанції Войнаровський М.М.
Категорія - 53 Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

21 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Сачишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Гордійчук С.С.,

з участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача ДСП "Миколаївська птахофабрика" - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року, ухваленого за позовом ОСОБА_2 до дочірнього сільськогосподарського підприємства "Миколаївська птахофабрика" закритого акціонерного товариства "Аваль-Еталон", відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції та керуючого санацією дочірнього сільськогосподарського підприємства "Миколаївська птахофабрика" закритого акціонерного товариства "Аваль-Еталон" ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

15 квітня 2014 року ОСОБА_2 пред'явила до суду позов до дочірнього сільськогосподарського підприємства "Миколаївська птахофабрика" закритого акціонерного товариства "Аваль-Еталон" (далі - ДСП "Миколаївська птахофабрика" ЗАТ "Аваль-Еталон" або Підприємство), відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції (далі - відділ ДВС) та розпорядника майна ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю щодо невиплати заробітної плати.

Позивач вказувала, що Миколаївським районним судом Миколаївської області був виданий виконавчий лист про стягнення на її користь з ДСП "Миколаївська птахофабрика" ЗАТ "Аваль-Еталон" заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строку, на загальну суму 15 989 грн. 15 коп.

На підставі цього виконавчого листа, 07 березня 2012 року державний виконавець відділу ДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, а 09 квітня 2012 року постанову про закінчення виконавчого провадження з направленням виконавчого листа голові ліквідаційної комісії підприємства.

Позивач зазначала, що з вини виконавчої служби до голови ліквідаційної комісії виконавчий лист не надійшов та був втрачений. Усі її зусилля розшукати виконавчий лист були марними. За видачею дублікату виконавчого листа їй довелося звертатися до суду, який був отриманий нею лише 20 грудня 2012 року. У звязку з тим, протягом девяти місяців позивач не мала можливості предявити виконавчий лист до виконання та отримати заробітну плату.

-2-

Крім того, ані розпорядник майна підприємства, ані Підприємство на її запити не надавали інформації щодо строків виплати присудженої їй заробітної плати.

Позивач зазначала, що порушенням законних прав на отримання заробітної плати, її незаконно позбавили власності у звязку з тривалим невиконанням судового рішення, можливості отримати засоби до існування, на які мала законне право. Таким ставленням відповідачів до виконання рішення суду, невиплати заробітної плати, їй заподіяна моральна шкода, що полягала у перенесені хвилювань та моральних страждань, втраті нормальних життєвих звязків, і вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилаючись на порушення прав, як працівника, так і стягувача, позивач просила стягнути солідарно з відповідачів 60 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у звязку з тривалим невиконанням заочного рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 січня 2012 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу Підприємство, посилаючись на її необґрунтованість, просило відхилити скаргу та відмовити в задоволенні позивних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела неправомірну бездіяльність відповідачів, якими їй завдано моральної шкоди.

Колегія судді не погоджується з усіма висновками суду першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Миколаївської області від 07 листопада 2011 року в справі № 5016/3733/2011 (5/95) порушено провадження у справі про банкрутство ДСП "Миколаївська птахофабрика" ЗАТ "Аваль-Еталон". Ухвалою цього ж суду від 07 грудня 2011 року введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна підприємства призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 січня 2012 року стягнуто з ДСП "Миколаївська птахофабрика" ЗАТ "Аваль-Еталон" на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 1 249, 95 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 15 квітня по 30 вересня 2011 року у розмірі 9 527, 50 грн., компенсацію втрати частини доходів в звязку з порушенням строку виплати в сумі 5 211, 70 грн., а всього 15 989 грн. 15 коп.

На виконання даного рішення суду, 11 січня 2012 року Миколаївським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист № 2 -915/2011 року про стягнення з ДСП "Миколаївська птахофабрика" ЗАТ "Аваль-Еталон" на користь ОСОБА_2 15 989 грн. 15 коп.

Постановою державного виконавця Рибак Г.С. відділу ДВС від 07 березня 2012 року відкрито виконавче провадженню на підставі вказаного виконавчого листа.

-3-

Постановою державного виконавця від 09 квітня 2012 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з передачею виконавчого документа ліквідаційній комісії, головою якої призначено ОСОБА_5

Копію постанови про закінчення виконавчого провадження разом з виконавчим документом 11 квітня 2012 року направлено на адресу ліквідатора.

20 вересня 2012 року довідкою голови ліквідаційної комісії ОСОБА_5 арбітражному керуючому ОСОБА_4 повідомлено, що вказані виконавчі документи на адресу підприємства не надходили.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2012 року за заявою ОСОБА_2 видано дублікат виконавчого листа.

В жовтні 2012 року отримавши через відділ по питанням банкрутства ГУЮ у Миколаївської області заяву ОСОБА_2 про визнання її кредитором, розпорядник майна визнав її вимоги та включив до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до ухвали господарського суду Миколаївської області від 23 жовтня 2013 року на підставі рішення зборів кредиторів введено процедуру санації у справі про банкротство підприємства. Керуючим санацією призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що заяви, які були отримані від позивача щодо виконання судового рішення, арбітражний керуючий ОСОБА_4, відповідно до своїх повноважень, надавав обґрунтовану інформацію (а.с.14-15).

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність вищевказаних обставин.

В силу ч. 3 ст.11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Відповідно до ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження

-4-

суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Незважаючи на те, що за даним позовом ставиться питання саме про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу виконавчої влади, в якості відповідача територіальний орган Державного казначейства України залучено не було, а суд в порушення вимог ст.ст. 10, 33 ЦПК України не вирішував питання щодо притягнення цього органу в якості співвідповідача.

Апеляційний суд з урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України, повноважень суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України позбавлений можливості притягувати до участі у справі нових учасників.

Крім того, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, відсутнє судове рішення про встановлення протиправності (неправомірності) бездіяльності державного виконавця під час виконання рішення суду щодо стягнення на користь позивача 15 989 грн. 15 коп. , а тому відсутні підстави вважати доведеним факт наявності правопорушення з боку державного виконавця, органу державної виконавчої служби.

На підтвердження своїх вимог, позивач зазначила лише перелік обставин, які, на її думку, свідчать про незаконність бездіяльності посадових осіб відділу ДВС, а також посилання на особисті припущення щодо бездіяльності органу державної виконавчої служби, незаконність якого у встановленому законом порядку встановлена не була.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, дії державного виконавця були вчинені відповідно до положень ст. 31, п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, щодо підстави закінчення виконавчого провадження та порядку надіслання документів виконавчого провадження.

Отже, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача до відділу ДВС про відшкодування моральної шкоди є законними і обґрунтованими, відповідають наявним в справі доказам та встановленим обставинам.

-5-

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, оскільки доказів, які б свідчили про неналежне виконання ним своїх повноважень відповідно до вимог ст. ст. 22, 28 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом» та порушували права позивача матеріали справи не містять.

За таких обставин, рішення суду в частинах відмови у задоволенні вимог позивача до відділу ДВС та ОСОБА_4, як розпорядника майна та керуючого санацією підприємства, ухвалено з додержанням норм процесуального закону та із правильним застосуванням норм матеріального права. А тому рішення суду в цих частинах слід залишити без змін.

Разом з тим не можна погодитися з висновком суду першої інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ДСП "Миколаївська птахофабрика" ЗАТ "Аваль-Еталон" про відшкодування моральної шкоди, в яких суд послався на те, що такі позивачем не доведені.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Із матеріалів справи вбачається, 11 листопада 2014 року апеляційним судом Миколаївської області ухвалено рішення, яким вищезазначене заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 січня 2012 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволений частково. Стягнуто з ДСП "Миколаївська птахофабрика" ЗАТ "Аваль-Еталон" на користь позивача заборгованість по оплаті за договором від 14 березня 2011 року в сумі 1 177 грн. 17 коп. Рішення суду в частині розподілу судових витрат залишено без змін.

21 листопада 2014 року районним судом зареєстровано заяву ОСОБА_2 про зупинення провадження у даній справі до розгляду судом касаційної інстанції поданої нею касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції (а.с. 146).

Суд першої інстанції, ухвалив рішення, дану заяву ОСОБА_2 не розглянув і по ній не постановив судове рішення (а.с. 155).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду Миколаївської області.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 07 грудня 2015 року апеляційна скарга ДСП "Миколаївська птахофабрика" ЗАТ "Аваль-Еталон" відхилена, заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 січня 2012 року залишено без змін.

-6-

Отже, судами встановлено, що позивач перебувала з підприємством у трудових, а не у договірних відносинах цивільно правового характеру та з вини підприємства не отримувала заробітну плату, чим було порушення її право на оплату праці та згідно з положеннями ст.ст. 116-117 КЗпП України було підставою для стягнення цієї заборгованості в судовому порядку.

За змістом статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, з огляду на викладені обставини справи та положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є сам факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тому висновок суду першої інстанції про недоведеність вимог щодо відшкодування моральної шкоди, є передчасним, не відповідає конституційному принципу, визначеному ст. 43 Конституції України.

Як встановлено, внаслідок порушення законних прав на своєчасне одержання винагороди за працю, позивач зазнала душевних та моральних страждань, що вимагали від неї додаткових зусиль для для організації свого життя. Тому у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України підприємство повинно відшкодувати ОСОБА_2. моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, які зазнала позивач, та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає можливим визначити суму такого відшкодування у 200 грн.

Оскільки суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог до підприємства про відшкодування моральної шкоди був іншої думки, то на підставі п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в указаній частині підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до дочірнього сільськогосподарського підприємства "Миколаївська птахофабрика" закритого акціонерного товариства "Аваль-Еталон" скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до дочірнього сільськогосподарського підприємства "Миколаївська птахофабрика" закритого акціонерного товариства "Аваль-Еталон" про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього сільськогосподарського підприємства "Миколаївська птахофабрика" закритого акціонерного товариства "Аваль-Еталон" на користь ОСОБА_2 200 (двісті) грн.

Рішення суду в іншій частині залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо

-7-

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_6