Ухвала

іменем україни

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 28 вересня 2006 року по 18 вересня 2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від цього шлюбу у них народилась дочка, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2010 року визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_7 з матір'ю, ОСОБА_5 за місцем проживання останньої та окремо від батька - ОСОБА_4 Зазначав, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2010 року визначено спосіб його участі у вихованні неповнолітньої ОСОБА_7 Проте вказане рішення районного суду рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2011 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким змінено спосіб його участі у вихованні дитини. Посилався на те, що не позбавлений можливості повторно звернутись до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні у разі зміни умов проживання та виховання дитини, оскільки істотно змінились обставини, що мали місце станом на час ухвалення зазначених судових рішень. Зокрема у відповідачки відсутній будь-який стабільний дохід, окрім сплачуваних ним аліментів на утримання неповнолітньої дитини, крім того, відповідачка не приділяє належної уваги вихованню їх дочки. Зазначав, що відповідачка не виконує зазначене рішення апеляційного суду від 21 вересня 2011 року й перешкоджає йому у спілкуванні з дочкою.

Ураховуючи наведене, позивач просив визначити спосіб його участі у вихованні дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено. Визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні дочки, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким чином: ОСОБА_4 має право спілкуватись з дитиною, ОСОБА_7, цілодобово з 1 по 15 число (включно) кожного місяця; визначення місця для спілкування з дитиною залишено на розсуд батька - ОСОБА_4; місцем отримання батьком дочки та передачі її матері визначено місце постійного проживання матері: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2011 року було визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні дочки ОСОБА_7. Позивач не надав безспірних, належних та достовірних (ст. ст. 57-59, 212 ЦПК України) доказів невиконання цього рішення суду з боку відповідачки та наявність перешкод для спілкування з дитиною. Крім того, у порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не довів своїх позовних вимог про необхідність встановлення іншого, ніж це передбачено рішенням суду, що набрало законної сили, способу участі батька у вихованні дитини. Рішення апеляційного відповідає як вимогам матеріального закону, так і нормам процесуального закону.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик