Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/5565/14ц Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
Провадження № 22-ц/778/6726/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В. ,

суддів Бабак А.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

В позові зазначав, що з 12.04.2003 року по 03.12.2012 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Шлюб між ними розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2012 року. Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 5 листопада 2014 р. з відповідача на користь позивача стягнуто судові витрати в сумі 107 грн. 30 коп. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 5 серпня 2014 р. з відповідача на користь позивача стягнуто судові витрати в сумі 121 грн. 80 коп. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2014 р. з відповідача на його користь стягнуто компенсацію в сумі 1 766 грн. 31 коп. та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. Позивач вважає, що у відповідача на підставі вказаних судових рішень виникли грошові зобов'язання, які ОСОБА_4 до цього часу не виконала. Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з неї компенсацію за несвоєчасне виконання грошового зобовьязання, яка складається з інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, усього 1 127 грн. 08 коп., а також витрат на сплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_3. Посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем надані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 грудня 2012 р. задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 5 листопада 2014 р. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто судові витрати, понесені ним при розгляді справи про розірвання шлюбу, в сумі 107 грн. 30 коп.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 13 травня 2014 р. відмовлено в задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових грошових коштів на утримання дитини та судових витрат.

Додатковим рішенням апеляційного суду Запорізької області від 5 серпня 2014 р. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто судові витрати в сумі 121грн. 80 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2014 р. задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто компенсацію вартості майна в сумі 1 766 грн. 31 коп. та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно до вимог ст. 625 ч.2 ЦК України, на яких позивач ґрунтує свої позовні вимоги, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Виходячи з викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що ст. 625 ч.2 ЦК України може застосовуватися лише за зобовязальними відносинами. Між тим, судові рішення, на невиконання яких посилається позивач, не ухвалені по зобовязальних правовідносинах між сторонами, а тому правила ст. 625 ч.2 ЦК України застосуванню не підлягають.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги полягають у спростуванні позивачем цього висновку. Позивач вважає, що на підставі вищевказаних судових рішень про стягнення грошових сум у відповідача перед ним виникли у відповідності до ст.11 ЦК України грошові зобовязання, а тому є правомірними вимоги про стягнення відповідальності згідно ст.625 ЦК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що судові рішення, на підставі яких з відповідача на користь позивача стягнуто 107 грн. 30 коп., 121 грн. 80 коп., 1766 грн. 31 коп. та 243 грн. 60 коп. виникли з сімейних правовідносин, які врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, вирішувалися спори щодо розірвання шлюбу, додаткових коштів на утримання дитини, поділу майна подружжя.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами сімейних правовідносин.

У даній справі не має місця випадок, встановлений актами цивільного законодавства, щодо виникнення цивільних прав та обовязків з рішення суду, як то передбачено ст.11 ЦК України.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що положення частини другої статті 625 ЦК України не застосовуються до правовідносин, які врегульовані положеннями сімейного законодавства, та обґрунтовано вважав, що з рішення суду про стягнення на користь позивача грошових сум у звязку із поділом майна подружжя та судових витрат зобов'язальні правовідносини не виникають.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: