РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2015 року Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого- судді Лозинського Б.М.

при секретарі- Попик А.Б.

з участю представника позивача- ОСОБА_23

відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім'ю недійсним, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання шлюбу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 30 листопада 1996 року у відділі РАГС Франківського району м. Львова, актовий запис № 564, недійсним з моменту його укладення. Свої вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла ОСОБА_3, яка проживала у АДРЕСА_3. ОСОБА_3 опікувалась ним з дитинства, так як він був позбавлений будь-якої батьківської опіки і частину свого дитинства провів в дитячому будинку. З лютого 2007 року він фактично проживав разом з ОСОБА_3 постійно за адресою: АДРЕСА_4, а з 02.10.2008 року з дозволу ОСОБА_3 він зареєстрований за цією адресою, а також був зареєстрований 06.03.2009 року за цією адресою його малолітній син ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2. У ОСОБА_3 ніколи не було своїх дітей і вона не перебувала ні з ким у фактичних шлюбних відносинах, вона замінила йому матір, а його малолітньому синові - ОСОБА_1 бабцю. ОСОБА_3 за національністю була «єврейка» і у зв'язку з цим, до неї звернувся відповідач ОСОБА_5 з пропозицією укласти фіктивний шлюб з ціллю виїхати до Німеччини, за це останній пообіцяв 2000 дол. США на що ОСОБА_3 погодилась. Про даний факт ОСОБА_3 розповідала знайомим та сусідам, а також про те, що виїжджає в Німеччину. ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_4 30.11.1996 року уклали шлюб у відділі РАГС Франківського району м. Львова, актовий запис № 564. Після чого ОСОБА_4 прописався у квартиру за адресою: АДРЕСА_4 для того, щоби виробити документи на виїзд. Коли вони виробили відповідні документи та виїхали в Німеччину, то пробули там недовго (біля шести місяців), так як німецькі чиновники переконались, що шлюб у них фіктивний, разом вони не проживали і сім'ї у них не було, а тому невдовзі, з цих підстав, їх депортували з країни. ОСОБА_4 хоча і був прописаний у квартирі АДРЕСА_1, але ніколи там не проживав. Після повернення з Німеччини ОСОБА_4 зразу ж виписався з квартири. Фактично він постійно проживав зі своєю справжньою дружиною по АДРЕСА_5, де він і по сьогоднішній день проживає. ОСОБА_3 просила відповідача оформити розірвання шлюбу, але він відмовлявся, просив її ще почекати, так як мав намір виїхати до Ізраїлю і знову пообіцяв їй добре заплатити. Крім цього, ОСОБА_4 взагалі не цікавився ОСОБА_3, а тому він, ОСОБА_1 особисто купував для неї ліки, їжу, ніс витрати за квартиру, комунальні послуги та вів із ОСОБА_3 спільне господарство. Вважає, що ОСОБА_4 зареєстрував з ОСОБА_3 шлюб без наміру створити сім'ю, з метою виїзду за кордон, а тому шлюб повинен бути визнаний недійсним. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та те, що заявлений позов поданий позивачем з метою захисту його житлових та спадкових прав. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив повністю, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні та додаткових поясненнях його, які містяться в матеріалах справи. Зокрема вказують на те, що позивач не є спадкоємцем ОСОБА_3, тому його права не порушуються та те, що він проживав однією сім'єю із ОСОБА_3 з якою хотів виїхати за кордон для постійного проживання. Просить у позові відмовити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_6, є сусідом ОСОБА_3 Позивача часто бачила у квартирі ОСОБА_3, так як проживає вона поруч. ОСОБА_3 розповідала їй, що має бажання укласти фіктивний шлюб. У квартирі АДРЕСА_1 проживала на той час одна, один час проживала за іншою адресою в Брюховичах. Пам'ятає, що ОСОБА_3 не проживала за останньою адресою до 1996 року. ОСОБА_2 не бачила у ОСОБА_3 та не бачила їх разом. Проте, чи ОСОБА_2 приходив до ОСОБА_3 та їх відносини також їй є не відомо. Про шлюб ОСОБА_3 із ОСОБА_2 їй не відомо, так як їй ОСОБА_3 нічого не говорила. Вона провідувала сусідку в лікарні, бачила там позивача. Із ким ОСОБА_3 виїжджала в Німеччину їй не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, пояснила, що вона працює в ЛКП «Центральне», який обслуговує будинок де проживала ОСОБА_3 Знає позивача ОСОБА_1 та бачила в ЛКП і ОСОБА_2 Відповідача бачила перший раз в ЛКП після смерті ОСОБА_3 Підтвердила, що ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не проживав. ОСОБА_3 проживала тільки за адресою: АДРЕСА_4. Про шлюб ОСОБА_3 із ОСОБА_2 їй нічого не відомо. До ОСОБА_3 вони навідувались щомісячно, про сімейні стосунки останньої із ОСОБА_2 нічого невідомо. Крім цього пояснила, що борги по комунальних послугах платив ОСОБА_1, та зробив розтермінування заборгованості.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, пояснила, що вона працює в ЛКП «Вулецьке», який обслуговує будинок де проживає ОСОБА_2 Знає ОСОБА_2 давно та те, що він проживає в АДРЕСА_7 разом із своєю дружиною ОСОБА_9 Підтвердила, що ОСОБА_9 є дружиною ОСОБА_2 Крім цього, пояснила, що їй не відомо про шлюб ОСОБА_2 із ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10, пояснив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_8, є сусідом ОСОБА_2, якого знає давно. ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_7 разом із дружиною ОСОБА_9 Іншої жінки із ОСОБА_2 він не бачив. В нього нормальні стосунки із ОСОБА_2, спілкується із ним та останній йому розповідав, про свого сина та дочку. Про інше житло ОСОБА_2 йому нічого не відомо. Вважає, що ОСОБА_9 є дружиною ОСОБА_2

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_8, є сусідом ОСОБА_2, якого знає давно. Постійно відповідача бачила за адресою: АДРЕСА_6, який проживає з дружиною ОСОБА_9 Про інші стосунки ОСОБА_2 та про шлюб ОСОБА_2 із ОСОБА_3 їй нічого невідомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12, пояснив, що він є приятелем ОСОБА_2 Знає ОСОБА_2 60 років та те, що він був одружений. ОСОБА_2 зустрічав з дружиною ОСОБА_3 на ринку, як подружжя. Сосунки ОСОБА_2 із ОСОБА_3 були нормальні та жили вони нормально. Він бував в гостях у квартирі ОСОБА_3 кілька разів, адреси такої не пам'ятає. Крім цього зазначив, що ОСОБА_2 проживав на вулицях різних, а також те, що ОСОБА_2 із ОСОБА_3 їздили відпочивати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13, пояснив, що він є другом ОСОБА_2 із дитинства та знає його давно. ОСОБА_2 бачив із ОСОБА_3 неодноразово. Скарг від ОСОБА_3 він не чув, а те, що у неї із ОСОБА_2 сім'я, сумнівів у нього не виникало. Йому відомо, що вони хотіли виїхати за кордон для проживання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язки подружжя.

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім'ї.

Судом встановлено, що 30.11.1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований був шлюб у відділі РАГС Франківського району м. Львова, актовий запис № 564/а.с.53/. Дітей в період шлюбу подружжя не мало, спільного майна не придбано.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.03.2013 року Серія НОМЕР_1/а.с.52/.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із довідки №422 від 05.09.2014 року виданої ЛКП «Вулецьке»/а.с.31/, що ОСОБА_4 був прописаний за адресою: АДРЕСА_6 разом із дружиною ОСОБА_9 з 22.07.1983 року по 20.12.1996 року, та з 05.07.2007 року прописаний за даною адресою по даний час.

Із характеристики від 04.09.2014 року виданої ЛКП «Вулецьке»/а.с.29/ видно, що ОСОБА_4 прописаний і проживає за адресою: АДРЕСА_9

Крім цього, ОСОБА_4 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_6 разом із ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 згідно свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_2 від 26.06.1995 року.

Як вбачається із акта від 01.10.2014 року складеного ЛКП «Вулецьке»/а.с.30/, що при обстеженні квартири АДРЕСА_1 не зареєстрований і ніколи не проживав ОСОБА_4

Із відповіді ЛКП «Вулецьке» від 24.10.2014 року №483-вих видно, що згідно даних, що відображенні у поквартирній картці (ф-17) ОСОБА_4 зареєстрований 05.07.2007 р. в квартирі АДРЕСА_2 як чоловік власниці.

Висновком по зверненню гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 від 22.10.2014 року Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Л/о(матеріали ЄО №10083 від 08.10.2014 року, матеріали ЄО № 10625 від 21.10.2014 року, Вх. №Ж-10 від 20.10.2014 року) підтверджується, що ОСОБА_4 проживає протягом тривалого часу та зареєстрований у якості чоловіка ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_6. Даний факт підтверджується письмовими поясненнями опитаних мешканців будинку АДРЕСА_10 - ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20

Крім цього, письмовими поясненними відповідача ОСОБА_2 від 22.10.2014 року, що місяться у матеріалах по даному висновку підтверджується, що він проживає за адресою: АДРЕСА_11 з 1983 року. В даній квартирі зареєстрована гр. ОСОБА_9 яка являється йому колишньою дружино та періодично проживає там. Такі обставини знайшли своє відображення також у вищевказаному висновку по зверненню гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 від 22.10.2014 року Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Л/о.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не проживав у АДРЕСА_12 разом із ОСОБА_3, а весь час проживав у АДРЕСА_7 у якості чоловіка ОСОБА_9

Згідно свідоцтва про одруження від 06.04.1999 року НОМЕР_3(повторно) підтверджено, що ОСОБА_3 національність - «єврейка»/а.с.53/.

Відповідно до запису акта про розірвання шлюбу № 610 від 24.10.1996 року здійсненого відділом РАЦС Франківського району Львівської міської ради народних депутатів вбачається, що 24.10.1996 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 розірвано шлюб, та враховуючи час подання заяви для укладення шлюбу, пройшло більше одного місяця відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб 30.11.1996 року із ОСОБА_3, а тому суд вважає, що розірвання такого шлюбу було з метою укладення нового шлюбу з ОСОБА_3 для виїзду за кордон до іншої країни для проживання..

Як вбачається із дозволу на проживання на час проведення процедури надання політичного притулку у Федеративній Республіці Німеччина(переклад здійснено ФОП ОСОБА_24.), копій паспортів ОСОБА_3./а.с.45/ та ОСОБА_4/а.с.56/, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перебували у Федеративній Республіці Німеччина у закладі для прийму біженців в місті Єна з метою проживання за межами України.

Із довіреності виданої ОСОБА_3 від 03.07.1998 року /а.с.51/ вбачається, що така була надана ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_4 бути її представником в Посольстві Німеччини в Україні для подачі та оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання, а тому цей факт підтверджує по даній справі ціль надання такої.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, на що не заперечують сторони, в зв'язку з чим дані обставини не підлягають додатковому доказуванню, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, мали намір виїхати в Ізраїль на постійне проживання з приводу чого подавали відповідні документи до посольства держави Ізраїль.

Як пояснили в судовому засіданні позивач та представник позивача, що шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, був укладений без наміру створення сім'ї, а лише з метою виїхати за кордон до іншої країни для проживання. Крім того, сторони ніколи не проживали однією сім'єю, не підтримували шлюбно-сімейні відносини, не вели спільне господарство, тобто не набули взаємних прав та обов'язків. Ці факти не були спростовані відповідачем та представником відповідача.

Крім цього, позиція позивача та представника позивача підтверджується в судовому засіданні свідками ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_14 та ОСОБА_7 Суд вважає, що такі пояснення свідків є логічними, вірними, підтверджуються зібраними доказами по справі та не спростовані поясненнями відповідача, іншими матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 розділу VІІ «Прикінцеві положення» СК України, за нормами якого судом вирішено спір, зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який визнається недійсним, був зареєстрований 30.11.1996 року, до введення в дію Сімейного Кодексу України, то до даних правовідносин необхідно застосовувати ст.ст. 45, 47, 49 КпШС України.

Таким чином суд вважає, що до вищевказаних правовідносин необхідно застосувати вимоги Кодексу про шлюб та сім'ю України від 1969 року також у відповідності до вимог Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Суд вважає, що недійсність шлюбу це особливий вид сімейно-правової санкції, яка застосовується у випадках порушення передбачених законом умов укладення шлюбу і означає анулювання тих юридичних наслідків, які законом пов'язуються з дійсним шлюбом.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до ст. 13 КпШС України реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей. Права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Шлюб визнається недійсним лише за рішенням суду, і на вимоги про визнання шлюбу недійсним відповідно до ст. 9 КпШС України позовна давність не поширюється.

Відповідно до ст.45 КпШС України шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю/фіктивний шлюб/. Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Згідно п. 8 даного Пленуму при розгляді справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що на підставі ст.45 КпШС України відповідний позов може бути задоволено незалежно від часу реєстрації шлюбу, якщо буде встановлено, якщо ці особи (або одна з них) не мали наміру створити сім'ю (укладали фіктивний шлюб).

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень КпШС України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, яки б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність.

Крім цього, як вбачається із позиції, що міститься у ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року у справі №6-5691св13, причому відсутність мети щодо створення сім'ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім'ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім'ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Статтею 47 КпШС України передбачено, позов про визнання шлюбу недійсним може бути пред'явлений одним з подружжя, прокурором і особами, права яких порушені. Суд вважає, що права позивача при укладенні шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушено, позивачем доведено факту порушення його прав у зв'язку з укладенням згаданого шлюбу, а саме спадові права так як звернувся позивач із заявою до першої Львівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.2014 року після смерті ОСОБА_3.(а.с.5), в якій заяві зазначив, що він проживав однією сім'єю із ОСОБА_3 з 25.02.2007 року, що дає право на спадкування за законом згідно ст. 1264 ЦК України та житлового права, а саме те, що позивач та його син ОСОБА_1 проживають та зареєстровані у АДРЕСА_12, що у разі отримання даної квартири у спадщину відповідачем позбавить права їх користування та проживання у даній квартирі. Крім цього, підтверджується порушення прав позивача поданням позову до відповідача(а.с.61-64).

З досліджених в судовому засіданні обставин справи, представлених доказів, у їх сукупності вбачається наявність ознак фіктивності при його укладанні, так ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як діючи свідомо, без істинного наміру створення сім'ї, з метою виїзду за кордон до іншої країни для проживання, зареєстрували цей шлюб. Від шлюбу спільно нажитого майна та дітей не мають. Також встановлено, що сторони після реєстрації шлюбу подружні стосунки не підтримували, спільне господарство не вели. Наведені вище обставини свідчать, про те що даний шлюб фіктивний.

Суд не може прийняти до уваги пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які є приятелями, друзями відповідача та у судовому засіданні не підтвердили ведення спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_4, проживання однією родиною, характер їх взаємин, наявність близьких стосунків як чоловіка і дружини та те, що вони путались у своїх поясненнях та відповідали на запитання нечітко, при цьому такі спростовуються матеріалами справи та зібраними доказами, поясненнями представника позивача та поясненнями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_14 та ОСОБА_7, до яких суд не має підстав для недовіри.

Крім того, як встановлено ОСОБА_4 проживав в АДРЕСА_7 весь час із ОСОБА_9 однією сім'єю, що також спростовую пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13

На підставі належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні доведено відсутність спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ведення ними спільного побуту, проживання відповідача з іншою жінкою, відсутність речей відповідача у квартирі позивачки. Доказів на спростування вказаного відповідач не надав.

Тому суд вважає, що позивач та його представник у судовому засіданні надала належні докази, які свідчать про наявність порушених прав позивача, та те що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено без наміру створювати сім'ю/фіктивний шлюб/.

Доказів відповідач та його представник у судових засіданнях, які б свідчили про бажання створити сім'ю суду не надали, суд вважає, що дані обставини свідчать про відсутність у відповідача при укладенні шлюбу з ОСОБА_3 наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, що відповідно до положень ст.45 КпШС України свідчить про фіктивність укладеного шлюбу.

Суд не бере до уваги долучені до матеріалів справи фотографії відповідача, оскільки такі не підтверджують проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сімє'ю, а як вбачається із таких та зазначено самим відповідачем у судовому засіданні, що вони були зроблені під час перебування у Федеративній Республіці Німеччина у закладі для прийму біженців в місті Єна. При цьому, суду не було відповідачем надано на заперечення позовних вимог сімейних фотографій.

Крім цього, суд не приймає до уваги та не вважає за належні докази листування, вимоги та скарги відповідача на дії позивача, до контролюючих та правоохоронних органів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що цивільний спір між сторонами супроводжується міжособистим конфліктом та з метою отримання право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тому суд приходить до висновку, що заперечення відповідача є необґрунтовані, відповідачем та його представником не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування позову, тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, уклали шлюб без наміру створювати сім'ю та в порушення вимог ст.45 КпШС, тобто укладено фіктивний шлюб, що підтверджується матеріалами справи, зібраними доказами, поясненнями сторін та свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Відповідно до ст.48 КпШС України шлюб, визнаний судом недійсним, вважається таким з часу його укладення.

Згідно вимог ст. 49 КпШС України, визнання шлюбу недійсним тягне за собою припинення всіх прав і обов'язків, що виникли раніше і передбачені законом для осіб, які перебувають у шлюбі.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним шлюбу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 30 листопада 1996 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського району м. Львова, актовий запис № 564.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.1, 3, 4, 5, 30, 39, 41, 42, 43, 44, 45 СК України, ст.ст. 13, 18, 45, 47, 48, 49 КпШС України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Визнати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрованого 30 листопада 1996 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського району м. Львова, актовий запис №564 - недійсним.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через районний суд.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова: Лозинський Б.М.