Справа № 363/304/15ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л.Ф.
Провадження № 22-ц/780/3509/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 24 11.06.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 червня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Голуб С.А.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Дім і сад» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що 25 липня 2013 року по вул.Київська 5 у м.Вишгороді Київської області сталася ДТП за участю належного їй автомобіля «Шевролет» р.н. НОМЕР_4, під керуванням її чоловіка, та автомобіля «МАЗ» р.н. НОМЕР_5 належного ТОВ «Дім і сад», під керуванням відповідача ОСОБА_2 Внаслідок зіткнення належний їй автомобіль «Шевролет» був пошкоджений. Посилалася, що вина водія ОСОБА_2 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП встановлена постановою Вишгородського районного суду Київської області від 4 листопада 2013 року. Вказувала, що автомобіль «МАЗ» належить ТОВ «Дім і сад», а ОСОБА_2 працював водієм у товаристві. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «Дім і сад» була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта». Вона у визначеному законом порядку подала до НАСК «Оранта» заяву про виплату страхового відшкодування та ряд необхідних документів і 15 квітня 2014 року отримала від НАСК повідомлення про те, що страхове відшкодування у ромірі 7178,30 грн. буде здійснене найближчим часом. Однак, кошти до цього часу їй не виплачені, що є порушенням вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що кошти підлягають виплаті із урахуванням пені та 3 % річних. Крім того, спільними діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінила в розмірі 10000 грн.

У зв'язку із наведеним просила стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на її користь страхове відшкодування в розмірі 7178,30 грн., пеню в розмірі 2170,41 грн., 3 % річних в розмірі 222,43 грн., а всього стягнути 9571,14 грн. Також просила стягнути солідарно із ВАТ НАСК «Оранта» і ОСОБА_2 завдану їй моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2015 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто із НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 9571,14 грн., стягнуто солідарно із НАСК «Оранта» і ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати.

- 2 -

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що рішення ухвалене в порядку заочного розгляду справи, проте він не був належним чином повідомлений про час розгляду справи. Крім того, судом не враховано, що під час ДТП автомобіль позивачки зазнав незначних пошкоджень, зокрема було пошкоджено лише праве заднє крило та арку, сам автомобіль був на ходу і його можна було використовувати за призначенням. Вважає, що позивачка не довела в суді як факт заподіяння шкоди з його боку, так і її розмір.

Рішення суду в частині стягнення страхового відшкодування із НАСК «Оранта» в розмірі 9571,14 грн. не оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд в тому числі вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 липня 2013 року близько 16 години 35 хв. на вул.Київській 5 у м.Вишгороді Київської області сталася ДТП за участю автомобіля «Шевролет» р.н. НОМЕР_4, належного позивачці під керуванням її чоловіка, та автомобіля «МАЗ» р.н. НОМЕР_5 належного ТОВ «Дім і сад», під керуванням водія ОСОБА_2 Вказана ДТП сталася в результаті того, що ОСОБА_2 порушив ПДР, зокрема керуючи автомобілем «МАЗ» не вибрав безпечного інтервалу і здійснив зіткнення із стоячим автомобілем «Шевролет». Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності за ст.124 КупАП у вигляді штрафу.

В результаті ДТП, належний позивачці автомобіль «Шевролет» одержав механічні пошкодження.

Автомобіль «МАЗ» р.н. НОМЕР_3 належить ТОВ «Дім і сад», де ОСОБА_2 працював водієм, перебуваючи із ТОВ у трудових відносинах. Цивільно-правова відповідальність ТОВ «Дім і сад» була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта» згідно полісу обов'язкового страхування № АС/1243770.

Також, судом встановлено, що позивачка 9 жовтня 2013 року подала заяву із необхідними документами про виплату страхового відшкодування до НАСК «Оранта», яка своїм листом від 15 квітня 2014 року повідомила, що страхове відшкодування в розмірі 7178,30 грн. буде виплачене найближчим часом. Однак вказане страхове відшкодування виплачене позивачці не було.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в частині моральної шкоди, суд обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди шляхом солідарного стягнення грошових коштів із обох відповідачів

- 3 -

НАСК «Оранта» і ОСОБА_2 на користь позивачки.

При цьому суд виходив із того, що саме НАСК «Оранта» і ОСОБА_2 мають нести відповідальність за завдану позивачці моральну шкоду.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Відповідно до положень ст.540 ЦК України солідарний обов'язок може виникати лише у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Стягуючи моральну шкоду із відповідачів солідарно, суд не звернув уваги, що позивачка обгрунтовувала завдання їй моральної шкоди різними діями відповідачів, зокрема як вважає позивачка, страхова компанія завдала їй моральної шкоди в результаті невиконання обов'язку по своєчасній виплаті страхового відшкодування, а ОСОБА_2 завдав моральної шкоди в результаті винних дій по пошкодженню її майна (автомобіля) та негативних наслідків такого пошкодження. Це ж підтвердили в суді апеляційної інстанції її представники.

Наведені підстави відшкодування, а саме невиконання обов'язків страховиком за договором страхування та завдання шкоди ОСОБА_2 в позадоговірних відносинах (деліктах) є різними за своєю правовою природою і виключають солідарну відповідальність відповідачів, як помилково вважав суд.

Крім того, стягуючи моральну шкоду солідарно в тому числі із НАСК «Оранта», суд не звернув уваги, що правовідносини, які виникли між позивачкою і НАСК «Оранта» є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Аналогічні роз'яснення містить п.21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно абзацу 2 якого при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону № 1961-IV).

Спірні правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), норми якого не передбачають такого виду відповідальності страховика як відшкодування моральної шкоди у зв'язку із невиплатою відшкодування. Статті 9 і 22 цього Закону передбачають виплату моральної шкоди у зв'язку із каліцтвом і завданням ушкодженням здоров'я в результаті ДТП, а не дій страховика щодо невиплати відшкодування, як помилково вважає апелянт.

Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі страхування, проте докази про це відсутні і договір таких умов не містить.

Також, стягуючи моральну шкоду із ОСОБА_2, суд залишив поза увагою, що правовідносини які склалися між позивачкою і відповідачем випливають із заподіяння шкоди і носять деліктний характер і регулюються параграфом 1 Глави 82 ЦК України.

- 4 -

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

За загальними правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч.1 ст.1188 ЦК).

Згідно з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Аналіз норм ст.ст.1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-108цс13, яка згідно ст.3607 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Вказані порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, яке є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, зроблене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в цій частині межах заявлених вимог та наданих доказів, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вище вказувалося між позивачкою і ВАТ НАСК «Оранта» виникли договірні відносини щодо здійснення страхової виплати у зв'язку із пошкодженням майна позивачки.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі встановленому законом. Аналогічні положення містить п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми

- 5 -

Отже при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування діюче законодавство передбачає відповідальність страховика у вигляді сплати пені, інфляційних втрат і 3 % річних та не передбачає виплату моральної шкоди. Договір обов'язкового страхування також не містить таких вимог.

За таких обстаивн підстави для задоволення вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із несвоєчасною виплатою страхового відшкодування відсутні.

Також відсутні підстави для стягнення моральної шкоди із винуватця ДТП ОСОБА_2, з огляду на те, що на момент скоєння ДТП він перебував у трудових відносинах із ТОВ «Дім і сад» і згідно ст.1172 ЦК України відповідальність має нести саме товариство, з яким він перебував у трудових відносинах, яке не залучене до розгляду справи у якості відповідача.

Апеляційний суд на стадії апеляційного розгляду позбавлений можливості змінити статус ТОВ «Дім і сад» із третьої особи на відповідача, бо цивільне процесуальне законодавство такого не передбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2015 року в частині відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Дім і сад» про відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді: