АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

при секретарі: Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», в інтересах якого діє Ключинський Костянтин Леонідович,

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про повернення банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», Банк), в якому просила: стягнути з відповідача на її користь 165 447,73 грн. та 3% річних у розмірі 285 грн. В подальшому позовні вимоги було зменшено, а саме позивач просила стягнути з відповідача на її користь суму депозитного внеску у розмірі 75 447,73 грн., 3% річних у розмірі 1 060 грн., індексу інфляції у розмірі 6 121,56 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу строком на один місць, до 28 травня 2014 року під 25 % річних, проте по закінченню строку дії договору, вклад та проценти позивачу повернуті не були.

Заочним Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року позов задоволено та стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» суму депозитного вкладу у розмірі 75 447,73 грн., 3 % річних у розмірі 1 060 грн. та індекс інфляції у сумі 6 121,56 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та суперечить фактичним обставинам справи.

Вказував на те, що позивачем не доведено обставин щодо протиправності дій Банк по обслуговуванню рахунку. Судом не взято до уваги, що Банк повернув позивачу всю суму банківського вкладу з нарахованими процентами на його поточний рахунок «для виплат», а тому виконав свої зобов'язання за договором.

Крім цього, зазначив, що судом не було враховану ту обставину, що виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації та не застосовано до вказаних правовідносин Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Судом невірно застосовано приписи ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач, відповідно до ст. 74 ЦПК України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи між позивачем та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності максимум доходу» № 782675/2014 від 28.04.2014 року, згідно якого грошові кошти у сумі 166 447,73 грн. були розміщені на депозитному рахунку в Банку на строк до 28 травня 2014 року.

За згодою сторін дія Договору банківського вкладу продовжувалася на два календарні місяці.

Судом першої інстанції встановлено, що по закінченню терміну дії Договору відповідач виплатив позивачеві відсотки на рахунок-кореспондент, проте всупереч вимогам Договору банківського вкладу не виплатив суму банківського вкладу в повному обсязі. Так, відповідачем виплачено 1 000 грн. (заява про видачу готівки № 1266344 від 28 липня 2014 року), 15 000 грн. (заява про видачу готівки № 695139 від 15 жовтня 2014 року), 50 000 грн. (заява про видачу готівки № 775845 від 16 жовтня 2014 року), 15 000 грн. (заява про видачу готівки № 902347 від 17 жовтня 2014 року), 5 000 грн. (заява про видачу готівки № 1102004 від 21 жовтня 2014 року), 2 500 грн. (заява про видачу готівки № 1158964 від 22 жовтня 2014 року), 2 500 грн. (заява про видачу готівки №1219827 від 23 жовтня 2014 року).

Загальна сума, яку було повернуто позивачеві становить 91 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення залишкової суми заборгованості за банківським вкладом суд першої інстанції, виходив з того, що не зважаючи на перерахування коштів на поточний рахунок позивача, осатаній не зміг розпорядитися ними на власний розсуд, що порушило його право, як вкладник, отримати вклад за першою вимогою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України закріплено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Аналогічні положення щодо обов'язку банку видати вклад фізичній особі на її першу вимогу містить п. 33. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516, зареєстрованого в Мін'юсті України 29.12.2003 за №1256/8577.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з цим, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення (ст. 1060 ЦК України). Незалежно від виду вкладу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо належного виконання Банком своїх зобов'язань за договором, оскільки грошові кошти в сумі вкладу та нараховані відсотки були повернуті вкладнику на його рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат», а в подальшому банк повертав кошти, обмежуючи їх розмір.

За змістом ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки) (правовий висновок, зроблений Верховним Судом України при розгляді справи №6-140цс13).

З матеріалів справи вбачається, що залишок, неповернутий позивачу, становить 75 447,73 грн.

Судом першої інстанції також вірно не застосовано до вказаних правовідносин Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», доводи апеляційної скарги в цій колегія суддів визнає безпідставними.

Позивач звернувся до суду з позовом 19.08.2014, рішення у справі ухвалено 31.10.2014, а постановою Правління НБУ від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський АкціонернийБанк» до категорії неплатоспроможних» та рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.11.2014 року № 128 уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ВіЕйБі Банк» - Славкіну М.А. призначено з 24.11.2014.

Оскільки рішення суду ухвалено до введення тимчасової адміністрації у Банку, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягає застосування до вказаних правовідносин.

Судом першої інстанції вірно застосовано ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський АкціонернийБанк», в інтересах якого діє Ключинський Костянтин Леонідович, - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/24600/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8312/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.