11.06.2015 Провадження № 2/331/898/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2015 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

за участю секретаря Рухловій М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Основаніє», Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому вказує на те, що її мати ОСОБА_2 являлась наймачем квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 1836 серії Л, виданого 19.11.1997 р. Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Запоріжжя.

Членом сім»ї в ордері зазначена позивачка, квартиронаймачем рахувалась ОСОБА_2 Будинок № 18 по вул. Глісерна знаходиться на балансі КП Основаніє.

19.03.2015 р. ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 28.03.2015 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ, актовий запис про смерть № 2398.

Позивачка проживала та була зареєстрована в вищезазначеній квартирі разом із своєю матірю з 1997 по 2010 рік. В звязку з отриманням спадщини у вигляді ? частки квартири АДРЕСА_2 після смерті її діда ОСОБА_3, вона знялась з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_3 в м. та зареєструвалась квартири АДРЕСА_4. Однак, ОСОБА_1 з моменту реєстрації і до наступного часу фактично проживає в квартирі по вул. Глісерної, за власні кошти утримує вказану квартиру, однооосібно оплачує комунальні платежі. Її мати ніде не працювала, зловживала алкогольними напоями, участі в утриманні квартири не приймала.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право користування квартирою № 90 в будинку № 18 по вул.Глісерна в м. Запоріжжя.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів КП Основаніє, Запорізької міської ради проти позову заперечували посилаючись на те, що вони не можуть бути відповідачами по справі, оскільки ніяким чином не порушували прав позивачки. Вважали, що у ОСОБА_1 відсутні законі підстави для постійного проживання в спірній квартирі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 98 ЖК У PCP).

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (з наступними змінами) "Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні цієї категорії справ суди повинні перевіряти, чи дотриманий встановлений законом порядок при вселенні у жиле приміщення, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами вивченим та оголошеними в судовому засіданні: ордером № 1836 серії Л, виданим 19.11.1997 р. Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Запоріжжя, згідно яким ОСОБА_2 являлась наймачем квартири АДРЕСА_1 (а.с.5); свідоцтвом про народження ОСОБА_4 ІІІ ЖС № 440213 (а.с.6); свідоцтвом про смерть, виданого 28.03.2015 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ, актовий запис про смерть № 2398.(а.с.7); свідоцтвом про шлюб ОСОБА_1 серії 1-ЖС № 081885 (а.с.8); актом від 02.04.2015 р. стосовно фактичного проживання ОСОБА_1 с 1997 року в квартирі АДРЕСА_5 (а.с.10); квитанціями про сплату комунальних платежів ОСОБА_2 (а.с.11-13); свідоцтвом про право на спадщину та витягом про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 (а.с.16); актом від 10.04.2015 р. Стосовно фактичного проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_3 (а.с.10); довідкою КП «Основаніє» від 14.04.2015 р. (а.с.25).

Викладені в запереченні Запорізької міської ради обставини щодо наявної заборгованності, яка рахується по квартирі АДРЕСА_3 за послугу з утримання будинку та прибудинкової території на суму 1100,17 (за 38 місяців) позивачкою ОСОБА_1 не заперечувались.

Допитані в судовому засіданні свідки, мешканці будинку № 18 по вул.Глісерна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили суду, що позивачка ОСОБА_1 фактично мешкає в квартирі № 90 з 1997 року і до наступного часу.

Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 3, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що всупереч вимог ст.65 ЖК України, позивачка ОСОБА_1 не отримала письмової згоди від своєї матері ОСОБА_2 на вселення в квартиру АДРЕСА_5 та не довела суду доказами свою участь в утриманні вказаної квартири, а тому відсутні законні підстави для визнання за нею права користування квартирою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10,11, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Основаніє», Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права користування квартирою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: М.В. Антоненко