АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року

в цивільній справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гаврилів Андрія Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2014 року зазначене подання задоволено.

Тимчасово, на час проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 44345433, відкритому 12.08.2014 року Відділом державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ м. Києва за виконавчим листом № 2-11280/11 від 17.01.2014 року виданим Шевченківським районним судом м. Києва відповідно якого з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 106/л-м від 04.04.2006 року в розмірі 2 304 225.45 грн., судовий збір - 1700 грн., витрати на ІТЗ - 120 грн., а всього 2 306 045.45 грн, встановлено обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа стосовно громадянки України ОСОБА_2

Не погодившись з таким вирішенням питання ОСОБА_2, діючи через свого представника ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової про відмову у задоволенні подання державного виконавця. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процессуального права, помилковість висновків суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує, що ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзд в України не передбачено застосування таких дій як встановлення тимчасового обмеження права виїзду за межі України, а передбачено тимчасову відмову у виїзді за кордон. Зазначає також, що державним виконавцем не було доведено, а судом не встановлено факту ухилення від виконання рішення суду, відсутність можливості у боржника погасити борг не може розцінюватися як ухилення від виконання обов'язкупо сплаті боргу. ОСОБА_2 за викликами державного виконавця з'являється, наявне в неї раніше нерухоме майно реалізоване у погашення боргів за іпотечними договорами укладеними на забезпечення іншого кредитного договору на користь цього ж стягувача, іншого майна та постійної роботи не має. Крім цього, представник наголосив, що обмеження боржниці у праві виїзду за межі України порушує її трудові права, з огляду на те, що вона на даний час має можливість влаштуватися на роботу за кордоном .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві та представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові відправлення долучені до справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в цих межах, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За правилом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішення зобов'язань - до виконання цих зобов'язань.

Відповідно до подання (а.с.1-3), державний виконавець Гаврилів А.В. звернувся до суду з проханням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження № 44345433, відкритого 12.08.2014 року Відділом державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ м. Києва за виконавчим листом № 2-11280/11 від 17.01.2014 року виданим Шевченківським районним судом м. Києва відповідно якого з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 106/л-м від 04.04.2006 року в розмірі 2 304 225.45 грн., судовий збір - 1700 грн., витрати на ІТЗ - 120 грн., а всього 2 306 045.45 грн.

Обґрунтовуючи своє подання державний виконавець зазначав, що боржниця ухиляється від виконання рішення суду щодо сплати заборгованості за кредитним договором, проведеними ним виконавчими діями встановлено відсутність у неї грошових коштів та майна на яке можна було б звернути стягнення й ту обставину що вона не працює. На підтвердження такому надав копії наявних у матеріалах виконавчого провадження запити та відповіді на них з банків та державної реєстраційної служби.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України суд вважав, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов'язання перед ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за рішенням суду.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим.

Як убачається з матеріалів справи, встановлено судом та не заперечувалося у судовому засіданні під час розгляду справи представником ОСОБА_2, боржниці відомо про наявність боргових зобов'язань перед ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» у розмірі 2 306 045.45 грн. та виконавчого провадження на примусове виконання судового рішення про стягнення цього боргу.

Проте, до тепер вказаний борг ОСОБА_2 не сплачений. ОСОБА_2 ніде не працює, на обліку в службі зайнятості не перебуває, на диспансерному обліку з приводу хвороби не знаходиться, що підтвердив її представник під час розгляду справи.

З матеріалів виконавчого провадження убачається, що державним виконавцем не виявлено майна на яке може бути звернуто стягнення.

Разом із цим, представник боржниці вважав, що державним виконавцем не доведено навмисного ухилення ОСОБА_2 від погашення боргу.

З вказаними доводами апелянта погодитись не можливо.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

В сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Встановлення наявності зобов'язання у боржника, в даному випадку грошового зобов'язання щодо сплати кредитної заборгованості, та факту ухилення ОСОБА_2 від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов'язання), дозволило суду першої інстанції, при вирішенні подання керуватись положеннями ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов'язань.

Також суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що боржниця є особою, якій на підставі закону може бути відмовлено у виїзді за кордон і відповідні органи прикордонної служби України, за умови наявності в них відповідної інформації, мають право відмовити такій особі у виїзді за кордон.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про відсутність факту ухилення, за сукупністю обставин даної справи, безпідставними і не обґрунтованими.

Посилання апелянта на порушення трудових прав та позбавлення можливості працевлаштуватися за кордоном, також не можуть братися до уваги, оскільки спеціальним законом передбачено можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань та недопущення порушень прав стягувача.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасована з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 312--315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/34270/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6427/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.