Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/8835/14-ц Головуючий у 1-й інст. Загуменнова Н. М.
Категорія 2 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого-судді Трояновської Г.С.

Суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє за довіреністю ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. До березня 2002 року він проживав без реєстрації шлюбу з відповідачкою у вказаній квартирі. Після припинення спільних сімейних відносин, оскільки у них є спільний син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, він дозволив відповідачці проживати з дитиною у вказаній квартирі за умови, що вона не буде пред»являти до нього позов про стягнення аліментів на утримання дитини. Оскільки відповідачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів і її позов було задоволено, він, як одноособовий власник квартири АДРЕСА_2, просив усунути йому перешкоди у володінні та користуванні зазначеним житловим приміщенням, шляхом виселення ОСОБА_3 з належного йому на праві приватної власності житлового приміщення, та стягнути судові витрати.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, зазначає, що судом не враховано того, що відповідачка не є членом його сім»ї, договору оренди житла з ним не укладала, проживає у його квартирі без будь-яких правових підстав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи квартира АДРЕСА_3 згідно Свідоцтва на право власності на житло від 03.04.1995 року, виданого згідно з розпорядженням Коростенського виконкому міської ради від 15 березня 1995 року, належить ОСОБА_1 на праві приватної власності і він є єдиним власником квартири /а.с.7-8/.

Актом обстеження умов проживання від 03.03.2015 року, складеним спеціалістами у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради, підтверджено, що ОСОБА_3 разом із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_5 проживає за адресою АДРЕСА_4, яка належить батьку ОСОБА_4 ОСОБА_1 /а.с.52/, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.18,56/. Позивач після 2002 року у спірній квартирі не проживає/а.с.11/.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_3 в належну позивачу квартиру вселилась зі згоди останнього, оскільки позивач та відповідачка до березня 2002 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, мають спільну дитину. Про факт проживання однією сімєю з відповідачкою та наявність спільної дитини стверджує сам позивач у позовній заяві та у письмовій вимозі, направленій на адресу відповідачки про звільнення спірної квартири /а.с.2,13,14/.

Встановивши такі обставини, місцевий суд на підставі ст.ст.156,64 ЖК України дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 проживала однією сімєю з позивачем без реєстрації шлюбу, вела з ним спільне господарство, а тому в розумінні вимог ч.2 ст.64 ЖК України, належала до членів сімї позивача та вселилась в належну позивачу квартиру як член його сімї та з його згоди, та з 1991 року по теперішній час проживає у спірній квартирі з неповнолітнім сином.

Доказів, що при вселенні ОСОБА_3 між нею та власником квартири ОСОБА_1 укладалась угода щодо іншого порядку користування квартирою матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі та пояснення представника позивача ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції про те, що відповідачка вселилась у спірну квартиру не як член сімї позивача спростовуються матеріалами справи, які ґрунтуються на фактичних обставинах, про що зазначено вище.

Посилання представника позивача на те, що між ОСОБА_3 та суміжним землекористувачем виник спір з приводу користування земельною ділянкою, а тому наявні підстави для застосування ст. 116 ЖК України та виселення відповідачки, є безпідставними, оскільки позивач не обґрунтовував свої вимоги такими обставинами та підставами. До того ж повідомлення, направлене на адресу ОСОБА_1, із запрошенням прибути на засідання узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування, не є підставою для застосування судом ст.116 ЖК України, оскільки ця норма регулює інші правовідносини та визначає необхідність системи у порушенні правил співжиття.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді