Справа № 462/345/15 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/3247/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з указаним позовом до відповідача та з посиланням на ст. 180-184 СК України просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1 500 грн. щомісячно в її користь на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року позов задоволено частково. Постановлено про стягнення з ОСОБА_3, в користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду, а саме з 20.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судових витрат. В решті в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач. Вважає його не в повній мірі законним та обґрунтованим, ухваленим з недотриманням норм матеріального права, при неповно з'ясованих усіх фактичних обставинах, що мають значення для справи. Судом не надано належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, внаслідок чого висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Просить рішення суду змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів з 1000 грн. до 600 грн. щомісячно. В решті рішення суду залишити без змін. Мотивує тим, що при визначенні розміру аліментів, суд жодним чином такий не обґрунтував, не навів обставин, які б давали підстави для висновку, що він як батько має можливість сплачувати аліменти у ви значеному судом розмірі. Вважає, що розмір аліментів 1000 грн. є для нього на даний час неприйнятним та у зв'язку з фінансовою неспроможністю призведе до виникнення заборгованості по аліментних зобов'язаннях, внаслідок чого він буде позбавлений можливості сплачувати хоча б половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказує на те, що на підтвердження його майнового стану, на відміну від позивачки, яка не надала суду доказів про свій майновий стан, він такі подав. Просить врахувати, що даний час не працює, доходів від підприємницької діяльності не отримує. Вважає, що суд при визначенні розміру аліментів не дотримався принципу рівності при ухваленні рішення, та не достатньо врахував вимоги ст. 7 Сімейного Кодексу України, якою закріплено такий принцип. Вказує, що спроможний сплачувати аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно, що відповідатиме п.17 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

При розгляді справи за апеляційною скаргою апелянт доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач проти мотивів апеляційної скарги заперечила, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. У письмових запереченнях на апеляційну скаргу зазначає, що відповідач звільнився з роботи за власним бажанням, щоб зменшити розмір аліментів, користується транспортним засобом, витрачаючи значні кошти на паливо, не офіційно працює, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд вірно врахував положення ст. 180, 182 СК України, за змістом яких - батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При розгляді справи за апеляційною скаргою відповідач не заперечив, що дитина сторін в даний час проживає з матір»ю, однак завжди допомагає, купуючи одяг, продукти харчування та інші необхідні для дитини речі, надає кошти .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів судом недостатньо враховано обставини зазначені в ст.ст. 182, 184 СК України.

Так, статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Постановляючи про стягнення аліментів у визначеній судом твердій грошовій сумі, суд не врахував, що при цьому позивач зобов»язана довести наявність отримання відповідачем мінливих доходів, або одержання їх в натурі в розмірах достатніх для щомісячної сплати ним аліментів в певній сумі, а відповідач подати докази про його матеріальне становище, наявність у нього інших дітей або непрацездатних батьків чи інших членів сім»ї, яких він зобов»язаний утримувати або інші обставини, які мають істотне значення для справи. Позивач не надала суду доказів щодо можливості відповідача надавати утримання неповнолітній дитині у визначеному нею розмірі та суд, визначаючи такий розмір у 1000 гривен на дитину щомісячно, також на ці обставини уваги не звернув.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, згідно записів, що містяться у трудовій книжці, не працює з 28.11.2014 року. Доказів про наявність у нього доходів або іншого майна, які б давали суду підстави для висновку про можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі позивач не надала і такі не здобуто при розгляді справи, про такі не пояснив відповідач.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи обов»язок обох батьків утримувати своїх неповнолітній дітей, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України і роз»яснення, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05. 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків його заробітної плати /доходів/, а також з врахуванням встановленого ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати /1218 грн./, та встановлений цим законом розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років в сумі 1286 гривен, колегія суддів вважає за необхідне вирішити про зміну рішення суду та вважає обґрунтованою до стягнення буде сума 643 гр. грн. щомісячно.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що у випадку зміни майнового стану відповідача, вона не позбавлена права звернення до суду з вимогами про зміну визначеного судом розміру аліментів. При понесенні позивачем додаткових витрат на утримання дитини, вправі пред»явити відповідні вимоги до відповідача.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.3.ч.1 ст.307, п.3 ч.1.ст.309, ч.2 ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягає стягненню із 1000 гривен до 643 гривен щомісячно.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді