Провадження №2/761/5021/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

29 травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Вітріщаку Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення депозиту та нарахованих відсотків,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 10 000 євро та нараховані проценти у розмірі 332,86 євро.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 лютого 2014 року між ОСОБА_1 (далі - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач) було укладено Договір-заяву № 300937/9527/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт», згідно якого позивачем внесено до Банку вклад у розмірі 10 000 євро строком з 12 лютого 2014 року по 17 лютого 2015 року під 9,30 % річних. По закінченню дії договору позивач звернувся до Банку з заявою про повернення депозиту, проте, Банк не повернув грошові кошти, на підставі чого позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у поновному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 12 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір-заяву № 300937/9527/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт».

Згідно п. 1 Договору Банк приймає від Вкладника грошові кошти у розмірі 10 000 євро, на строк з 12 лютого 2014 року по 17 лютого 2015 року.

Проценти за час користування коштами встановлені за ставкою у розмірі 9,30 % річних (п. 2 Договору).

Згідно квитанції № 11 від 12 лютого 2014 року ОСОБА_1 вніс на депозит до банку 10 000 євро.

Заявами від 10 березня 2015 та 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із вимогою повернути грошові кошти за Договором-заявою № 300937/9527/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт».

Банк вимоги позивача не виконав та грошові кошти не повернув.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності.

Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дії Банку є незаконними та такими, що порушують право вільно розпоряджатися грошовими коштами відповідно до умов Договору.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Згідно ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 резиденти і нерезиденти мають право бути власниками

валютних цінностей, що знаходяться на території України.

Оскільки позивач правомірно здійснив вклад в іноземній валюті, то виконання зобов'язання банку також має бути здійснено у валюті вкладу, тобто у євро.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача щодо повернення суми вкладу у розмірі 10 000 євро.

Разом з тим, розмір процентної стави за Договором становить 9,30 % річних (п. 2).

У відповідності до виписки по рахунку НОМЕР_1 станом на 02 квітня 2015 року залишок становить 10 332,86 євро, що є сумою депозиту та нарахованих процентів за користування депозитними коштами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а відтак підлягають задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 3 654 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення депозиту та нарахованих відсотків - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за Договором-заявою № 300937/9527/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» у розмірі 10 000 євро та нараховані проценти у розмірі 332,86 євро.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: