Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 2-3316/11 Головуючий у 1-й інстанції Мінасов В.В.
Справа №22-ц/778/1689/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року у справі за позовом Концерну "Міські теплові мережі" (надалі - Концерн «МТМ») до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води

ВСТАНОВИЛА:

16 грудня 2011 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому у 2015 році уточнив (а.с.91-92) та в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 за період з січня 2009 року по листопад 2011 року включно у сумі 3 276,41 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору 243,60 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що згідно із рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг " у м. Запоріжжі, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну "МТМ". Позивач у вказаний період надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення на вказану суму, проте відповідачі ухиляються від сплати останньої на користь позивача у добровільному порядку.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2012 року позов позивача у цій справі було задоволено (а.с.25-26).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2014 року зазначене заочне рішення суду першої інстанції було скасовано в порядку задоволення заяви відповідача ОСОБА_2 про його перегляд, справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року позов позивача у цій справі задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у сумі 3276,41 грн. та судовий збір у сумі 188,20 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Позивач Концерн «МТМ» та відповідач ОСОБА_4 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким Концерну «МТМ» відмовити повністю.

Розгляд цієї справи, призначений на 16.04.2015 року о 11.00 годині, був відкладений апеляційним судом на 11.06.2015 року о 11.30 годині через неявку у дане судове засідання апелянта - відповідача ОСОБА_2, про якого в апеляційного суду не було відомостей, що йому вручено судову повістку.

При цьому, неявка іншого відповідача - ОСОБА_4 у судове засідання 16.04.2015 року була визнана апеляційним судом неповажною, оскільки останній був повідомлений апеляційним судом належним чином про час та місце розгляду цієї справи (поштове повідомлення про вручення судової повістки ОСОБА_4 а.с.129), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

У судове засідання 11.06.2015 року відповідач ОСОБА_4 повторно не з'явився до апеляційного суду у цій справі.

При цьому, останній повідомлявся апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України згідно наявної у матеріалах цієї справи адреси відповідача: м. Запоріжжя вул. Республіканська б. 55 кв. 38. Проте, конверт з судовою повісткою на цю дату на ім'я відповідача ОСОБА_4 повернувся на адресу апеляційного суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.140). При цьому, відповідач ОСОБА_4 не подавав апеляційному суду на виконання вимог ст. 77 ЦПК України заяви - повідомлення про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження).

В силу вимог ст. 77 ч. 1 ЦПК України сторони зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки відповідача ОСОБА_4 у дане судове засідання та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта - відповідача ОСОБА_2 та представника позивача за довіреністю (а.с.141) ОСОБА_5, які у тому числі зазначали апеляційному суду, що вони вважають за можливе розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні при вищевикладених обставинах за відсутністю відповідача ОСОБА_4, та окремо апелянт - відповідач ОСОБА_2 на запитання колегії суддів апеляційного суду пояснив, що вони із іншим відповідачем (його братом) є співвласниками квартири АДРЕСА_1, але у цій квартирі не мешкають, лише тепер ними встановлено лічильник на гарячу воду, до цього лічильника не було, договору між ними та Концерном «МТМ» щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладено досі; порушені його права, як споживача, проте він до Концерну «МТМ» з приводу отримання послуг неналежної якості у встановленому законом порядку не звертався, відповідні акти з цього приводу не складались, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України, ст. 526, 530 ЦК України, ст.ст. 10 - 11, 60, 208, 212 - 215 ЦПК України та виходив з обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що згідно із рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг " у м. Запоріжжі, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн "МТМ" в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну "МТМ".

Відповідно до п. 2.1 Статуту Концерну "МТМ", затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589р від 26.07.2002 року, основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне те безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані у АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою КП "ВРЕЖО № 2"№ 553 від 28.02.2011 року (а.с.6).

21.03.2012 року ОСОБА_2 звернувся до Концерну «МТМ» із заявою про проведення перерахунку за період з 01.01.2009 року по жовтень 2011 року, обґрунтовуючи свою заяву тим, що він в цей період проживав за іншою адресою.

На підставі цієї заяви ОСОБА_2 Концерном «МТМ» був здійснений відповідний перерахунок на суму 2426,59 грн.

Останній був врахований позивачем Концерном «МТМ» при уточненні позовних вимог у 2015 році щодо розрахунку розміру заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (а.с.91-92).

Ст. 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в встановленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно із ст. ст. 526, 530 ЦПК України сторони повинні виконувати свої обов'язки належним чином і у встановлений термін.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання " споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

В силу вимог ст. ст. 10-11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції правильно вважав, що відповідачами у цій справі взагалі нічим не спростовані доводи уточненого у 2015 році позову позивача та не доведені їх заперечення.

Оцінив докази в їхній сукупності, суд першої інстанції правильно вважав позов позивача з урахуванням уточнень 2015 року частково обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає частковому задоволенню на суму 3276,41 грн. (а.с.94-96) з урахуванням перерахунку у розмірі 2426,59 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у запереченнях проти позову позивача у цій справі та яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Концерн «МТМ» є належним позивачем у цій справі.

Обов'язок відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо оплати наданих у квартиру АДРЕСА_1 послуг Концерну «МТМ» з централізованого опалення та постачання гарячої води має місце в силу закону.

В силу вимог ст. 20 ч. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний:

- укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1);

- оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5).

Відсутність укладеного між Концерном «МТМ» та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 письмового договору з приводу надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру АДРЕСА_1, не звільняє останніх від сплати спожитих цих послуг за період з січня 2009 року по листопад 2011 року у сумі 3 276,41 грн.

Крім того, як зазначав у суді відповідач ОСОБА_2, вони із братом ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

В силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність зобов'язує.

Останні, як власники, зобов'язані нести витрати на утримання цієї квартири, у тому числі у вигляді комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

При цьому, плата за централізоване опалення підлягає сплаті незалежно від того, користується чи ні власник своєю квартирою за цільовим призначенням, тобто проживає чи не проживає у цій квартирі, оскільки у квартирі відповідачів лічильника на тепло не встановлено.

Щодо централізованого постачання гарячої води, то за відсутності лічильників, остання розраховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб (власників).

Якщо відповідачі не мешкають у будь-який період у вищезазначеній квартирі, яка належить їй на праві власності, вони мали завчасно про це повідомляти Концерн «МТМ» шляхом подання відповідної заяви про ненарахування на них у цій квартирі послуг саме з централізованого постачання гарячої води із наданням доказів, що вони мешкають за іншою адресою та сплачують там ці комунальні послуги. Рішення про ненарухування плати за централізоване постачання гарячої води у певний період по конкретній квартирі на підставі заяви заявника приймається саме Концерном «МТМ».

Права відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як споживачів, з боку Концерну «МТМ» не порушені.

Докази протилежного у матеріалах цієї справи (акти комісії про заміри температури у квартирі та температури гарячої води тощо) відсутні.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Підстави для звільнення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача у цій справі.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту - відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача Концерну «МТМ» судових витрат у вигляді судового збору (а.с.109), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.