"21" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.
при секретарі: Ізвольській С.С.
за участю позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Дніпровський районний відділ Головного управління в м. Києві Державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач - ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить визнати відповідача - ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником вказаної квартири. Відповідач є її колишнім чоловіком, який протягом останніх трьох років в квартирі не проживає, участі у комунальних витратах не приймає, своїх особистих речей в квартирі не зберігає. Наявність реєстрації відповідача, з яким розірвано шлюб, перешкоджає позивачці у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належної їй на праві власності квартирою.
Позивач у судовому засіданні пояснила, що 13 серпня 2013 року вона зареєструвала ОСОБА_2 у належній їй квартирі, будучи впевненою у тому, що останній є її чоловіком. На початку 2015 року син ОСОБА_3 випадково знайшов в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення про розірвання шлюбу між позивачем і ОСОБА_2, після чого 24 березня 2015 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві позивач отримала свідоцтво про розірвання шлюбу від 14 лютого 1995 року № 115. Позивачці невідомо за якою адресою проживає відповідач, оскільки телефоном та за допомогою Інтернету вони не спілкуються, листів один одному не пишуть. Відповідач не цікавиться долею сім'ї та її утриманням, понад три роки тому пішов з квартири, забравши свої речі.
Комунальні служби, що надають житлово-комунальні послуги, в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців - 2 особи, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які позивач має оплачувати, хоча фактично проживає в квартирі одна.
Наявність реєстрації відповідача в квартирі ставить позивача у скрутне становище, тим самим створюючи перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні квартирою.
Факт не проживання відповідача близько трьох років у квартирі підтверджується Актами про не проживання від 04 серпня 2015 року, від 02 червня 2015 року та від 01 квітня 2015 року.
З наведених підстав позивач, підтримавши позовні вимоги, просила позов задовольнити, а у поданій до суду письмовій заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, - у відсутність відповідача за наявними у справі доказами.
Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином.
Третя особа - Дніпровський РВ ГУ в м. Києві ДМС України належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, направив письмову заяву про розгляд справи у відсутність її представника.
За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних в справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України - через неявку відповідача в судові засідання без поважних причин.
Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмову заяву третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08 квітня 2013 року ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності на вказану квартиру.
Позивач, згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.04.2013 року серії № НОМЕР_1, є власником квартири АДРЕСА_1
Згідно довідки форми №3, разом з позивачем, у даній квартирі зареєстрований відповідач (колишній чоловік), з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 1985 року до 14.02.1995 року, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження НОМЕР_2 від 20 грудня 1985 року та про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 04.02.2015р.
Згідно наявних у справі актів від 04 серпня 2015 року, від 02 червня 2015 року та від 01 квітня 2015 року, ОСОБА_2 в квартирі не проживає.
Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Стаття 405 Цивільного кодексу України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).
Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно з ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи те, що наданими позивачем доказами підтверджується факт не проживання відповідача в квартирі понад один рік без поважних причин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 16, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 3, 11, 57-61, 208-210, 212-215, 218, 222, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Дніпровський районний відділ Головного управління в м. Києві Державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 і зняти його з реєстраційного обліку.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом подання заяви про перегляд заочного рішення до Дніпровського районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів після оголошення рішення суду в судовому засіданні, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: