АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А[1]

08 червня 2015 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Кирилюк Г.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Третьої Київської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним у зв'язку з посвідченням його всупереч діючого на той час законодавства та у зв'язку з обманом та зловживанням довірою,

встановив:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Третьої Київської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним у зв'язку з посвідченням його всупереч діючого на той час законодавства та у зв'язку з обманом та зловживанням довірою.

18 квітня 2015 року ОСОБА_2 на вказану ухвалу суду подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року апеляційну скаргу залишено без руху для надання апелянту можливості подати апеляційну скаргу, в якій зазначити ім`я (найменування) осіб, які беруть участь у справі, їх місце проживання і місце знаходження і додати до апеляційної скарги її копії та додані до неї матеріали відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі та надати докази того, що апелянт є інвалідом першої групи, або надати оригінал квитанції про сплату судового збору.

Копію ухвали суду від 28 квітня 2015 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_2 отримав 21 травня 2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 27).

Разом з тим, станом на 08 червня 2015 року недоліки апеляційної скарги усунуті не були.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладнийрух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути апелянту.

Керуючись ст. 121, 295, 297 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Третьої Київської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним у зв'язку з посвідченням його всупереч діючого на той час законодавства та у зв'язку з обманом та зловживанням довірою визнати неподаною та повернути.

Роз`яснити ОСОБА_2, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів.

Суддя:

Справа № 22-ц/796/7262/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.