У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Хилевича С.В., Василевича В.С.

секретар Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції та ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського районного суду від 27 квітня 2015 р. у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з"явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського районного суду від 27 квітня 2015 р. скаргу ОСОБА_2 задоволено частково: визнано дії державного виконавця відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції ОСОБА_3 протиправними та зобов»язано останнього відновити порушені права ОСОБА_2 шляхом вселення її в квартиру АДРЕСА_1. В решті у скарзі відмовлено.

В поданій на ухвалу апеляційній скарзі державний виконавець Корнійчук О.В. вважає її незаконною, оскільки, як на підставу для визнання неправомірними дій державного виконавця суд послався на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2015р., якою було зупинено виконання судового рішення. Ним було вчинено всі, передбачені законом дії, зокрема, 37-39 Закону України «Про виконавче провадження» і виконання судового рішення було зупинено, а відповідно і будь-які дії щодо вселення скаржника назад у житло, він не мав права вчиняти до закінчення дії обставин, які слугували зупиненню виконання рішення. Не зазначено ОСОБА_2 і жодної норми закону, на підставі якої державний виконавець у разі зупинення виконання рішення повинен відновити її права.

Зобов»язавши державного виконавця вселити скаржника у квартиру, суд порушив положення п. 3. 11. Інструкці з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, згідно з якими, зупинення виконавчого провадження не є підставою для скасування раніше вжитих заходів по примусовому виконанню рішення. Фактично суд не відновив права боржника (не зазначивши при цьому, які саме), а вирішив питання про поворот виконання рішення (ст. 380 ЦПК України). Не враховано також і вимоги ст. 79 вказаного Закону. Просить ухвалу скасувати, у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити.

В поданій на ухвалу апеляційній скарзі представником ОСОБА_1 (яка є стягувачем у виконавчому провадженні) ОСОБА_4, останній також зазначає про її незаконність та

___________________________________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. Красовський О.О.

Провадження № 22ц/787/ 1102/2015 Доповідач - Оніпко О.В.

наводить доводи, аналогічні доводав апеляційної скарги державного виконавця. Просить ухвалу скасувати, у задоволенні скарги відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з наступного.

03.04.2015 р. ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу ДВС Рівненського РУЮ ОСОБА_3 та зазначала про протиправність дій останнього щодо виконання судового рішення від 11.08.2014 р. та її виселення с з квартири АДРЕСА_2, оскільки їй не надано, всупереч вимогам ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», строк для добровільного виконання рішення і постанову про відкриття виконавчого провадження їй було надіслано вже після закінчення зазначеного у ній строку і вона не мала можливості добровільно виконати судове рішення. Крім того, вона не була повідомлена про час та місце примусового виселення та не могла захистити свої права. Просила суд визнати дії державного виконавця протиправними та зобов»зати останнього відновити її порушені права шляхом вселення її у вказане житло.

Також, ОСОБА_2 було додано до скарги копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2015р.

Частково задовольняючи скаргу, місцевий суд вказав в ухвалі про відсутність підстав для визнання дій державного виконавця протиправними на час проведення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення, разом з тим, пославшись на вимоги ч.2 ст.25 та ч. 3 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», зазначив про невжиття заходів державним виконавцем з відновлення порушених прав скаржника, зважаючи на приписи ухвали суду касаційної інстанції від 12.03.2015 р.

Однак, з таким висновком суду не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського районного суду від 11.08.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12.02.2015 р., задоволено позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2.

На виконання вказаного рішення Рівненським районним судом 11.08.2014 р. було видано виконавчий лист № 570/1765/14-ц, на підставі якого 04.03.2015 р. державним виконавцем відділу ДВС Рівненського РУЮ ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк до 19.03.2015 р. для добровільного виконання (а.с. 5). Копію вказаної постанови ОСОБА_2 отримала 17.03.20215 р.

27.03.2015р. державним виконавцем проведено опис майна у квартирі за зазначеною адресою, а боржника ОСОБА_2 виселено з вказаного житла. Документи виконавчого провадження були надані ОСОБА_2 01.04.2015 р.

Крім того, після вчинення вказаних дій, державним виконавцем була отримана належним чином завірена копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2015р., якою виконання судового рішення було зупинено та винесено постанову про зупинення виконавчого провадження від 16.04.2015 р. ( а.с. 10-11).

Місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправними вчинених державним виконавцем дій з примусового виконання судового рішення 27.03.2015 р., оскільки вони відповідають вимогам ч.2 ст. 25 та ч. 3 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», і були ним вчинені у передбаченому порядку та у встановлені зазначеними нормами закону строки, а відсутність ОСОБА_2, повідомленої про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Проте, висновок суду щодо протиправності дій, а, виходячи зі змісту ухвали, фактично, протиправної бездіяльності державного виконавця у зв»язку з невжиттям ним заходів по відновленню порушених прав боржника та вселенню її до спірного приміщення - є безпідставним та не відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження судом чи посадовою особою, яким законом надано таке право.

Статтею 39 вказаного Закону встановлено, що державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1-17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а з підстави, передбаченої пунктом 18 частини першої статті 37 цього Закону, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк.

Згідно з частиною 2 вказаної статті виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених: пунктами 3, 4, 6-10 і 12-14 частини першої статті 37 цього Закону, пунктами 2-5 частини першої статті 38 цього Закону, - до закінчення строку дії зазначених обставин.

Відповідно до вимог п.3.11 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України N 512/5 від 02.04.2012р. зупинення виконавчого провадження, відкладення провадження виконавчих дій, відстрочка або розстрочка виконання рішення не є підставою для скасування раніше вжитих заходів до примусового виконання рішення.

Пунктом 5 ст. 39 зазначеного Закону встановлено, що після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Отже, виходячи з наведених обставин справи та вимог діючого законодавства, дії по примусовому виконанню судового рішення державним виконавцем були вчинені до отримання ним ухвали суду касаційної інстанції від 12.03.2015р., а після отримання вказаної ухвали, постановою від 16.04.2015 р. виконавче провадження ним було зупинено.

Є обґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень не містять жодних норм, які б передбачали вчинення державним виконавцем будь-яких дій на час зупинення виконавчого провадження за наведених підстав ( п.6 ч. 1 ст. 37 Закону).

Також, як вірно зазначено в апеляційних скаргах, постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд фактично вирішив питання про поворот виконання рішення, визначений ст. 380 ЦПК України за відсутності для цього жодних підстав, передбачених законом.

Крім того, на час постановлення судом 1-ї інстанції оскаржуваної ухвали, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.04.2015 р. касаційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено, а судові рішення 1-ї та апеляційної інстанцій залишено без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції та ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського районного суду від 27 квітня 2015 р. в частині задоволення скарги ОСОБА_2 та в частині стягнення з відділу ДВС Рівненського районного управління судового збору в сумі 121,80 грн. скасувати .

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції судові витрати в сумі 12 1 грн. 80 коп. та на користь ОСОБА_1 - 121 грн.80 коп.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий

Судді :