Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_3 про знесення самочинного об'єкта будівництва, за касаційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області на рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Державна архітектурно-будівельної інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про знесення самочинного об'єкта будівництва.

Позивач посилався на те, що 30 липня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області на підставі звернення ОСОБА_4 була проведена перевірка дотримання вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил ОСОБА_3 при здійсненні будівництва гаража та господарської будівлі, прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1.

За результатами перевірки встановлено, що дане будівництво ОСОБА_3 здійснено без направлення в інспекцію повідомлення про початок виконання будівельних робіт, за відсутності у нього дозвільних документів на проведення будівництва цих об'єктів.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю порушено питання про знесення самочинно збудованих гаража, господарської будівлі розмірами 4,0 х 9,0 м та прибудови до будинку розмірами 2,95 м х 9,0 м по АДРЕСА_1, оскільки їх будівництво здійснено з порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За фактом вчинення цього правопорушення 30 липня 2013 року ОСОБА_3 інспекцією був внесений припис з вимогою зупинення виконання будівельних робіт та приведення об'єкта будівництва до вимог містобудівного законодавства. Оскільки ОСОБА_3 не виконав вимог цього припису, його було притягнуто 10 квітня 2014 року до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у вигляді штрафу.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2015 року позов Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести за власний рахунок самовільно збудовані гараж та господарську будівлю (сарай) розміром 4,0 м х 9,0 м та прибудову до житлового будинку розміром 2,95 м х 9,0 м по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06 липня 2015 року рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 30 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 без розробки містобудівної документації та дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на початок виконання будівельних робіт з порушенням законодавства у сфері містобудування здійснив будівництво гаража та господарської будівлі (сарай) розміром 4,0 м х 9,0 м та прибудови до житлового будинку розміром 2,95 м х 9,0 м по АДРЕСА_1.

25 грудня 2012 року головним державним інспектором відділу по Східному регіону Управління контролю за будівництвом об'єктів, якістю будівельних матеріалів та державного ринкового нагляду № 1 інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області КолібабчукомГ.С. проведено позапланову перевірку дотримання ОСОБА_3 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва гаража та господарської будівлі (сарай), прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1. За результатами перевірки було встановлено, що ОСОБА_3 самочинно, без направлення в інспекцію повідомлення про початок виконання будівельних робіт, провів будівництво гаража та господарської будівлі (сарай) розміром 4,0 м х 9,0 м та прибудови до житлового будинку розміром 2,95 м х 9,0 м, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

30 липня 2013 року було винесено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт із вимогою зупинити виконання будівельних робіт та привести об'єкт будівництва у відповідність до вимог чинного містобудівного законодавства з визначенням строку на добровільне виконання до 01 листопада 2013 року.

На підставі акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 30 липня 2013 року № 714-ПП Інспекцією 08 серпня 2013 року було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 779 та накладено штраф на відповідача у розмірі 4 250 грн.

03 квітня 2014 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області було здійснено позапланову перевірку виконання відповідачем вимог припису інспекції.

За результатами вказаної перевірки було встановлено, що припис інспекції від 30 липня 2013 року було проігноровано та не було виконано жодних з його вимог, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 03 квітня 2014 року № 323-ПП, протоколом про адміністративне правопорушення від 03 квітня 2014 року.

На підставі матеріалів перевірки інспекцією винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення від 10 квітня 2014 року № 116, відповідно до якої відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 без розробки містобудівної документації та дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на початок виконання будівельних робіт з порушенням законодавства у сфері містобудування здійснив будівництво гаража, господарської будівлі розміром 4,0 м х 9,0 м та прибудови до житлового будинку розміром 2,95 м х 9,0 м по АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_3 відмовився виконувати припис інспекції від 30 липня 2013 року про зупинення виконання будівельних робіт та приведення об'єктів будівництва у відповідність до вимог чинного законодавства до 01 листопада 2013 року, за що 10 квітня 2014 року був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не наведено жодного порушення вчиненого відповідачем при самовільному будівництві, яке б давало підстави для вимог про знесення об'єктів самочинного будівництва; судом першої інстанції не досліджувалось питання про можливість усунення наслідків самочинного будівництва без його знесення, в тому числі шляхом їх легалізації, оскільки відповідач звертався до інспекції з приводу узаконення. Апеляційний суд також зазначив, що знесення самочинного об'єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Отже, правовими наслідками самочинного будівництва в разі звернення до суду з позовом відповідного органу є або знесення такого будівництва, або проведення відповідної його перебудови.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 без розробки містобудівної документації та дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на початок виконання будівельних робіт з порушенням законодавства у сфері містобудування здійснив будівництво гаража, господарської будівлі розміром 4,0 м х 9,0 м та прибудови до житлового будинку розміром 2,95 м х 9,0 м по АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці, яка належить відповідачу.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 214, 215, 303, 316 ЦПК України у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив всіх фактів, що входять до предмета доказування, зокрема, чи відмовляється відповідач від перебудови, і без додержання вимог ст. 376 ЦК України передчасно відмовив у задоволенні позову, однак не навів передбачених законом підстав для цього.

При цьому посилаючись на те, що судом першої інстанції не досліджувалось питання про можливість усунення наслідків самочинного будівництва без його знесення, в тому числі шляхом їх легалізації, суд апеляційної інстанції посилався на те, що відповідач звертався до інспекції з заявою про прийняття до експлуатації самочинно збудованих гаража, господарської будівлі розміром 4,0 м х 9,0 м та прибудови до житлового будинку розміром 2,95 м х 9,0 м по АДРЕСА_1.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2014 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області було відмовлено ОСОБА_3 у прийнятті в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів.

Процедура прийняття в експлуатацію визначена в Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженому наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 квітня 2015 року № 79.

Даний Порядок стосується таких об'єктів: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудованих до 12 березня 2011 року громадських будинків I і II категорій складності, будівель і споруд сільськогосподарського призначення I і II категорій складності.

Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що об'єкти самочинного будівництва збудовані відповідачем влітку 2013 року.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не з'ясував, чи буде порушено право власності ОСОБА_3 знесенням нерухомого майна.

Крім того, оскільки позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна заявлений інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю - суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю, у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України), суду апеляційної інстанції слід перевірити, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана