Номер провадження: 22-ц/785/3921/15
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

при секретарі - Томашевської К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, апелянта ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року, -

встановила:

23 жовтня 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

ОСОБА_2 просив, визнати за ним право власності на 21/40 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала.

Представник Одеської міської ради до суду не з'явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014р. позов ОСОБА_2 задоволено.

Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на 21/40 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, яка складається з жилої кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 36,1 кв.м., в тому числі житловою площею 10,9 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

При цьому посилався на те, що у спадковому майні - житловому будинку АДРЕСА_1 їх мати ОСОБА_6 до часу своєї смерті проживала разом із ОСОБА_3 та його сім'єю, та всі вони були зареєстровані у вказаному житловому будинку. Суд першої інстанції не з'ясував ці обставини, не залучив до участі у справі ОСОБА_3, як спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину фактично після смерті матері ОСОБА_6, оскільки зареєстрований та проживав на час відкриття спадщини в спадковому житловому будинку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представник Одеської міської ради надав заяву про слухання справи у їх відсутність.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції посилався на те, що позивач, як спадкоємець за законом першої черги, виконав усі передбачені Законом дії щодо прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину за законом на 21/40 частину житлового будинку з надвірними спорудами, після смерті матері позбавлений можливості отримати в нотаріальній конторі з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця ОСОБА_6

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6(а.с.10).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 21/40 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що належали спадкодавці ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.06.1973р. та на підставі свідоцтва про право власності на частину майна подружжя від 01.06.1973р.(а.с. 12-15).

26 жовтня 2004р. позивач ОСОБА_2 надав до Третьої Одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, як спадкоємець першої черги.

У зв'язку з наявністю заповіту, складеного 05 червня 2004р. ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7, позивач не отримав свідоцтво про право на спадщину. ОСОБА_7 заяву про прийняття спадщини надав до нотаріальної контори 09.11.2004р.

Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 11.12.2013р. заповіт, складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 визнано недійсним. Рішення суду від 11.12.2013р. набрало законної сили 05.02.2014р. - після ухвалення апеляційним судом Одеської області ухвали про залишення рішення без змін.

В заявлених позовних вимогах позивач посилався на те, що отримати свідоцтво про право на спадщину за законом до теперішнього часу він не має можливості, оскільки втрачені оригінали правовстановлюючих документів: свідоцтво про право на спадщину від 01.06.1973р. та свідоцтво про право власності на частину майна подружжя від 01.06.1973р.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4 надали оригінали свідоцтва про право на спадщину від 01.06.1973р. та свідоцтво про право власності на частину майна подружжя від 01.06.1973р. на ім'я ОСОБА_6, які знаходяться на зберіганні у апелянта ОСОБА_3, тобто у спадкоємця є в наявності правовстановлюючі документи на вищевказане спадкове майно, які належали померлої ОСОБА_6

Під час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів в судовому засіданні оглянула паспорт апелянта, в якому зазначено, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у спадковому житлового будинку по АДРЕСА_1 з 01 квітня 1985р., що підтверджено також оригіналом будинкової книги, оглянутої в суді апеляційній інстанції, копія якої є в матеріалах справи(а.с. 96-98 ).

Таким чином, в суді апеляційної інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на 21/40 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, спадкоємцями якої є діти померлої : позивач ОСОБА_2 та апелянт ОСОБА_3. Факт родинних відносин підтверджено свідоцтвами про народження(а.с.9, 100).

Згідно договору дарування від 14 липня 1981р. ОСОБА_6 подарувала 3/20 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 апелянту ОСОБА_3(а.с.93-94).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України).

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріали справи не містять даних про те, що апелянт ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини на вищевказаний будинок.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 21/40 частину житлового будинку з надвірними спорудами, оскільки судом допущено істотне порушення норм процесуального права, яке є безумовною підставою для скасування рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування(а.с.2-4).

Позивач ОСОБА_2 просив, визнати за ним право власності на 21/40 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він є спадкоємцем першої черги спадкування та у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно житловий будинок(а.с.10).

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи справу не встановив коло осіб, які мають право на спадкове майно, розглянув справу без участі спадкоємця ОСОБА_3, чим позбавив його можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими ст. 27 ЦПК України, що в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

При таких обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення порушує права ОСОБА_3, який є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері ОСОБА_6, який прийняв спадщину шляхом її фактичного прийняття, оскільки проживає з 01.04.1985р. по теперішній час у спадковому будинку, та не був залучений до участі у справі, як спадкоємець першої черги спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, з урахуванням того, що укладений померлою заповіт визнано судом недійсним.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України "Про нотаріат", нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Частиною першою статті 49 Закону України "Про нотаріат" визначено вичерпний перелік підстав відмови у вчиненні нотаріальних дій.

Згідно вимог ч. 4 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В матеріалах цієї справи відсутня належним чином оформлена постанова нотаріуса про відмову у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину .

При цьому, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори не було винесено Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а інформаційний лист нотаріуса не є відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії визначеної ст. 42 Закону України " Про нотаріат"(а.с.6).

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування за законом в судовому порядку задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач , як спадкоємець померлої ОСОБА_6 мав право звернутися до нотаріальної контори для видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину від 01.06.1973р. та на підставі свідоцтва про право власності на частину майна подружжя від 01.06.1973р. для оформлення спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В позовних вимогах відсутні обґрунтування порушення відповідачем Одеською міською радою прав позивача ОСОБА_2 , пов'язаного з визнанням за позивачем права власності на спадкове майно.

Відповідач Одеська міська рада не є належним відповідачем по справі, оскільки до участі у справі повинні бути залучені всі спадкоємці, які мають право на спадкове майно.

Оскільки апеляційний суд не вправі в такому разі скасувати рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд чи залучити таку особу до участі в справі та вирішити спір по суті, тому з врахуванням вимог ст.303 ЦПКУкраїни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, тому рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 218, 307п.2ч.1, 309, 314-316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року - скасувати, постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

Л.І. Доценко

Л.А. Гірняк