Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2015 Справа №607/4753/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Черніцької І.М.

при секретарі Борисевич І.А.

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідачка ОСОБА_2,

представника УДМС - Мулик Т.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Тернопільський міський відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, виселення та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, до ОСОБА_2, третя особа- Тернопільський міський відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, виселення та зняття з реєстрації.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона та її донька ОСОБА_4 є співвласниками квартири за АДРЕСА_1, по ? частки. Відповідач, який є її колишнім чоловіком перешкоджає їй в реалізації належної їм квартири та чинить їй перешкоди в користуванні спірною квартирою, не допускає її до житла.

Посилаючись на наведене, позивачка просила позов задовольними.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зіславшись на доводи викладені у позові. Крім того, вказала, що відповідач втратив право на користування спірною квартирою, оскільки продав належну йому ? частку доньці та протягом останніх шести місяців не проживає у даній квартирі. Також вказала, що вона з метою продажу квартири неодноразово приводила представників агенцій нерухомості, одна відповідач не допускав її до квартири.

Відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог та пояснив, що починаючи із осені до весни постійно проживає у вказаній квартирі, а у літньо-весняний період проживає у селі. Будь-яких перешкод позивачці у користуванні квартирою не чинить. Приблизно місяці назад зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 та на даний час тимчасово проживає у будинку її батьків в с. Клювинці.

Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові.

Представник третьої особи суду пояснив, що зняття з реєстрації є похідною процедурою від позбавлення судом права власності на житлове приміщення або визнання судом цієї особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. А тому при наявності рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, орган зобов'язаний буде зняти особу з реєстраційного обліку. Посилаючись на наведене, просила відмови у задоволенні вимог про зняття з реєстрації.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири за АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.06.2077 року, виданим ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» та витягом про реєстрацію права власності від 08.12.2012 року, виданим ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації»

З довідки ДП «Люкс-1» за №2093 від 06.05.2015 року встановлено, що у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що є донькою сторін спору та проживає разом із своєю сімєю, чоловіком та сином у спірній квартирі. Батько зареєстрований у даній квартирі та в осінньо-зимовий період постійно проживає за вказаною адресою. Будь-яких перешкод позивачці у користуванні квартирою ні батько, ні вона не чинять. Вона неодноразово просила матір повернутись додому жити, однак остання відмовляється. Вона не заперечує щодо продажу квартири, однак, покупці відсутні.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, у тому числі покази свідка, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи із аналізу зазначених правових норм член сім'ї власника може бути визнаний таким, що втратив право користуватись житловим приміщення з підстав відсутності понад рік у цьому житлі, якщо він був відсутній протягом усього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановленні судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України.

Положеннями ст. 9 ЖК визначено, що ніхто не можу бути обмежений у праві користуванні житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених Законом.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на факт відсутності відповідача ОСОБА_2 за вказаною адресою.

Однак, судом не встановлено, а позивачкою не доведено факту відсутності відповідача за вказано адресою понад один рік.

Разом з тим, сама позивача в судовому засіданні стверджує, що відповідач своєю постійною присутністю у квартирі чинить їй перешкоди в користуванні житлом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що ОСОБА_2 періодично приїжджає і проживає у квартирі, там знаходяться його особисті речі, у осінньо-зимовий період відповідач постійно проживає у квартирі.

Вказані факти свідчать про те, що ОСОБА_2 не втратив інтерес до житла, обслуговує його.

Таким чином, ОСОБА_1 не надала суду будь-яких доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою більше року без поважних причин. Позивачем не представлено суду будь-яких доказів, у тому числі, акти обстеження на предмет проживання осіб зареєстрованих у житловому будинку та те, що відповідач на момент проведення перевірки відсутній.

Позивачкою також не доведено будь-якими належними та допустими доказами те, що відповідач чинити їй перешкод в користуванні житлом.

Більше того, у судовому засіданні відповідач надав позивачці ключі від квартири, однак остання відмовилась.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що матері ніхто не чинить перешкод у користуванні житлом. Позивачка сама не бажає проживати у спірній квартирі.

Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення.

До задоволення також не підлягають позовні вимоги про виселення відповідача як безпідставні та необґрунтовані.

Суд неодноразово роз'яснював позивачу щодо уточнення позовних вимог, зокрема, щодо підстав виселення відповідача, однак, позивач позов не уточнила.

Суд також вважає, що до задоволення не підлягають вимоги про зобов'язання Тернопільський міський відділ УДМС України в Тернопільській області зняти з реєстрації ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, виходячи із наступного.

Згідно зі вимогами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положення ст.12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Вимогами ст.15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені у ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх ніх посадових і службових осіб.

Таким чином, під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Із зазначених позивачкою предмету та підстав позову вбачається, що позивачка просить зобов'язати Тернопільський міський відділ УДМС України в Тернопільській області зняти з реєстрації ОСОБА_2

Суд вважає, що такі вимоги не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 7 ЗУ ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні'', зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням.

Таким чином, зняття з реєстраційного обліку громадянина є похідною процедурою від позбавлення судом права власності на житлове приміщення або визнання судом цієї особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, яка здійснюється уповноваженими на те органами, якими є управління державної міграційної служби України в Тернопільській області

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачки про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою за АДРЕСА_1, виселення та зняття з реєстрації слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 58, 60, 213, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 16, 405 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Тернопільський міський відділу УДМС України в Тернопільській області про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою за АДРЕСА_1, виселення та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Головуючий суддяІ. М. Черніцька