АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2117/15 Головуючий 1 інст. - Макаров В.О.
Справа № 639/774/13-ц Доповідач - Кісь П.В.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя, виділ частки спадкодавця у спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

29.01.2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 і, посилаючись на ст.ст.60,70 СК України та ст.ст.225, 1261,1268 ЦК України, просила: визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, визнавши її спільною сумісною власністю подружжя; визнати недійсним заповіт, здійснений спадкодавцем ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4; визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на ? частину (другу половину) вказаної вище квартири в порядку спадкування по закону після смерті її чоловіка ОСОБА_6

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6, з яким вона знаходилась у шлюбі, зареєстрованому 01.03.1975 року, від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_7. В період шлюбу ними на спільні кошти, згідно укладеного 25.11.2005 року її чоловіком ОСОБА_8 і ТОВ фірма «Будмонтажцентр» договору про дольову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку та свідоцтва про право власності на квартиру від 29.06.2010 року, виданого на ім'я ОСОБА_6 за рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради в м.Харкові від 11.05.2010 року, придбана двохкімнатна квартира АДРЕСА_1. Після смерті чоловіка їх син ОСОБА_9 від прийняття спадщини після смерті батька відмовився, але вона оформити на себе право власності на майно після смерті ОСОБА_6 не може, оскільки від нотаріуса довідалася, що є заповіт від імені її чоловіка ОСОБА_6 від 21.03.2012 року, яким він все своє майно після його смерті заповідав ОСОБА_4

ОСОБА_6 просила визнати недійсним заповіт чоловіка, вказуючи, що ОСОБА_4, яка працювала разом з ОСОБА_6 і останні два роки співмешкала з ним, скористалася його хворобливим станом, обумовленим тяжким онкологічним захворюванням, отримала заповіт. Посилаючись на викладене та тяжкий стан ОСОБА_6 в останні місяці його життя, ОСОБА_3 просила суд призначити посмертну комплексну судову медичну, психолого-психіатричну експертизу.

04.04.2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, яку в ході розгляду справи уточнювала, та в її останньому варіанті просила: визнати за нею, ОСОБА_4, право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом; визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_6 та ОСОБА_3; виділити 1/2 частку спадкодавця ОСОБА_6 в спільному сумісному майні подружжя - квартирі АДРЕСА_2; визнати за нею, ОСОБА_4, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_4 посилалася на ст.ст.22, 28 КпШС УРСР, ст.. 15 ЗУ «Про власність» в редакції 1991 року, ч.6 ст.57 СК України, ст.ст. 368, 392, 1217, 1218, 1223, 1226, 1235 ЦК України і вказувала, що з ОСОБА_6 з 2004 року проживала як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. 21.03.2012 року ОСОБА_6 був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі - ПН ХМНО) Гугель А.С., згідно якого ОСОБА_6 все належне йому спадкове майно заповів їй, ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_6 вона звернулася 25.06.2012 року до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак оформленню свідоцтва про право на спадщину за заповітом перешкоджає спір, оскільки ОСОБА_3 також звернулася з заявою про прийняття спадщини.

Вказувала, що квартира АДРЕСА_1 є її та ОСОБА_6 спільною сумісною власністю, оскільки набута у власність за їх спільні кошти, як на доказ посилалася на додаткову угоду №1 від 01.02.1006 року, відповідно до якої саме вона, ОСОБА_4 стала третьою стороною в договорі дольової участі і саме з її платіжної картки здійснювалися чергові платежі на погашення вартості квартири.

ОСОБА_3 та її представник проти задоволення позову заперечували, пояснивши, що обидві квартири було придбано подружжям в шлюбі. В той же час, ОСОБА_5 не дотриманий нотаріальний порядок отримання права на спадщину. Крім того, не можна визнати право власності на квартиру за померлим ОСОБА_6, який не є стороною по справі.

ОСОБА_3, після проведення експертизи і надходження до суду акту судово-психіатричної експертизи №171 від 20.02.2014 року про відсутність у наданих для експертного дослідження матеріалах даних про наявність ознак якого-небудь стійкого хронічного психіатричного розладу у ОСОБА_6 на момент складення заповіту, звернулася до суду з заявою про залишення її позовної заяви до ОСОБА_4 без розгляду. (т.1 а.с.137-141, 162).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.07.2014 року заяву ОСОБА_3 задоволено, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 залишено без розгляду. (т.1 а.с.169). Вказана ухвала не оскаржена.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.01.2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Суд вирішив: визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6; визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_6 та ОСОБА_3; виділити 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, та вважати його спадковим майном, яке належало ОСОБА_6 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 Також суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 143,76 грн. витрат за сплату судового збору. (т.2 а.с.42-44).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.01.2015 року скасувати, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального і матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вказувала, що судом першої інстанції при винесенні рішення було порушено (не застосовано) статтю 370 ЦК України, п. 3 ст. 57 СК України та п. 4 ст. 25 ЦК України, а саме: ухвалено рішення, щодо визнання спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та виділ 1/2 частки спадкодавця у спільному майні подружжя, яке порушує права особи, ОСОБА_6, яка втратила цивільно-процесуальні права та дієздатність. Апелянт вважає квартиру АДРЕСА_2 своєю особистою власністю. Крім того, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення безпідставно визнав квартиру АДРЕСА_1 особистим майном ОСОБА_6 та відповідно його спадковим майном, що само по собі порушує права померлої особи, п. 4 ст. 25 ЦК України та встановлює права особи, яка не має цивільно- процесуальних прав у зв'язку із смертю. Також вважає, що суд не мав права задовольняти позов ОСОБА_4, оскільки та не надала доказу порушення її прав, не надала постанови нотаріуса про відмову їй у вчиненні нотаріальних дій. Згідно із ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус у разі неможливості вчинення нотаріальних дій постановляє постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Як вбачається із наданих суду копій спадкової справи № 410/2012р. вмотивованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій ОСОБА_4, як спадкоємцю за заповітом, п'ята Харківська державна нотаріальна контора не видавала.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її представник апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, а ОСОБА_4 та її представники апеляційну скаргу не визнали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких обставин.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 і ОСОБА_6 знаходились у шлюбі з 01.03.1975 року, шлюб не розірвано. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. 21 березня 2012 року ним складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гугель A.C., зареєстрований у реєстрі за № 496. Відповідно до заповіту, все належне спадкодавцю майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати на час смерті та майнові права та його обов'язки він заповідав ОСОБА_5

Спір по даній справі виник щодо прав на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровану у 2010 році на праві власності на ім'я спадкодавця ОСОБА_6, та квартиру АДРЕСА_2, зареєстровану на праві власності за ОСОБА_3, як члена житлового кооперативу «Алмаз-4», яка набута нею у власність під час знаходження у шлюбі з ОСОБА_6.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що обидві квартири придбані під час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у шлюбі, що частки подружжя у спільному сумісному майні подружжя є рівними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з даними, які містяться в матеріалах справи і нормами ст.ст.22,28 КпШС України та ст.ст.60,70 СК України, якими регулюються спірні правовідносини.

Також колегія суддів погоджується і з висновком суду в тій частині, що ОСОБА_3, згідно ч.1 ст.1241 ЦК України, як непрацездатна вдова незалежно від змісту залишеного спадкодавцем заповіту, має право на спадкування половини частки, яка належала їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин частини 6 статті 57 СК України та визнання особистою приватною власністю квартири АДРЕСА_1 є помилковим.

Такий висновок суд зробив посилаючись на покази свідків з боку ОСОБА_4 та на додаткову угоду №1 від 01.02.2006 року про зміну Договору дольової участі у будівництві багатоквартирного будинку від 25.11.2005 року, умовами якої передбачено внесення ОСОБА_4 грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ фірми «Будмонтажцентр».

Однак вказаною додатковою угодою внесено лише єдине доповнення до Договору про дольову участь у будівництві багатоквартирного жилого будинку №14-11/05 від 25.11.2006 року, а саме: доповнено пунктом 3.4, згідно якого вносити грошові кошти на розрахунковий рахунок Сторони-1 (ТОВ фірми «Будмонтажцентр») може також і Сторона-3 - ОСОБА_4 з обов'язковим посиланням при цьому на Договір. (т.1 а.с.25)

При цьому зазначено, що вказана додаткова угода складена у двох примірниках і до розділів 1 «Предмет договору», 2 «Права та обов'язки сторін», які б свідчили про зміну умов договору в частині предмету договору, наслідків виконання чи невиконання умов договору сторонами, якими залишаються ТОВ фірма «Будмонтажцентр» та ОСОБА_6 жодних змін не внесено.

Той факт, що ОСОБА_6 у 2006 році довірив своїй співробітниці ОСОБА_4 вносити в порядку виконання ним, як стороною вказаного договору, грошові кошти забудовнику на визначений умовами Договору №14-11/05 від 25.11.2005р. рахунок з обов'язковим посиланням при цьому на Договір не свідчить про виникнення у ОСОБА_4 прав на новостворене майно - квартиру АДРЕСА_1, чи про внесення нею особистих коштів на вказаний рахунок в інтересах набувача - ОСОБА_6

Покази свідків з боку ОСОБА_4 узагальненого характеру по даній справі не можуть бути покладені в основу рішення про визнання особистою власністю майна, набутого одним із подружжя під час шлюбу, оскільки для відступлення від загального правила щодо набуття права спільної сумісної власності подружжя повинні бути надані докази, які не викликають сумніву щодо існування обставин, за умови наявністю яких застосовується ч.6 ст.57 СК України.

ОСОБА_4 та її представником не надано доказів, які б прямо, безумовно, а не опосередковано, свідчили про те, що усі грошові кошти, що надійшли на рахунок ТОВ фірми «Будмонтажцентр» починаючи з 2005 року на виконання умов Договору №14-11/05 від 25.11.2005р., є його особистими коштам і передані за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з ОСОБА_3

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_4 в тій частині, що ОСОБА_6, начебто з 2004 року припинив підтримувати шлюбні відносини з ОСОБА_3, фактично проживав лише з нею, що начебто бажав розірвати шлюб з ОСОБА_3, однак остання його шантажувала, та перешкоджала під різними приводами розірванню шлюбу, оскільки ОСОБА_4 та її представником не надано належних доказів, а матеріали справи таких не містять, які б підтверджували зазначені доводи ОСОБА_4

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_6 та визначення права власності сторін на вказане спадкове майно підлягає зміні у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, яке суд вважав встановленими та неправильним застосуванням норм процесуального і матеріального права.

Враховуючи недоведеність ОСОБА_4 обставин, посилаючись на які вона просить визнати застосувати положення ч.6 ст.57 СК України та визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_6, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо права на спадкування вказаної квартири підлягають частковому задоволенню шляхом визнання за нею права власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6

Крім того, суд першої інстанції помилково задовольнив вимогу ОСОБА_4 про виділ ? частки спадкодавця ОСОБА_6 в спільному сумісному майні подружжя, а саме квартири АДРЕСА_2, оскільки право на виділ частки із майна, згідно ст.364 ЦК України, має лише особа, яка є співвласником спільної часткової власності і тільки за умови, що такий виділ належної цій особі частки в натурі допускається згідно із законом і не є неподільною річчю (ст.183 ЦК України).

З позовом про виділ частки із майна, яке є спільною частковою власністю, ОСОБА_4 зможе звертатися у відповідності до ст.3 ЦПК України після набуття права часткової власності на квартиру АДРЕСА_2.

Отже рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про виділ їй ? частки квартири АДРЕСА_2 підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цієї вимоги.

В іншій частині вимоги ОСОБА_3, викладені в її апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_3 про відсутність у ОСОБА_4 права на звернення з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя у зв'язку із смертю ОСОБА_6, який за життя не оспорював зареєстроване за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2, оскільки таке право ОСОБА_4 має згідно із законом та відповідно до змісту заповіту ОСОБА_6, яке є дійсним.

Також безпідставні посилання ОСОБА_3 на відсутність передбачених законом підстав для звернення ОСОБА_4 з позовом з огляду на відсутністю постанови нотаріуса про відмову ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальних дій, оскільки з копій наданих нотаріусом матеріалів спадкової справи та змісту позовної заяви ОСОБА_3 вбачається наявність спору між спадкоємцями, вирішення якого, згідно ст.3 ЦПК України та ст.55 Конституції України відноситься до компетенції суду.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду у суді першої інстанції і отримали відповідну правову оцінку судом першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 304, п.3 ст.307, п.п.2,4 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2015 року змінити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про виділ 1/2 частини спадкодавця ОСОБА_6 в спільному сумісному майні подружжя, а саме АДРЕСА_2.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: