АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

04 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Панченка М.М., Вербової І.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання недійсним пункту кредитного договору, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» Несенюка Данила Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 листопада 2013 року між ним і публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») укладено кредитний договір, відповідно до якого він отримав споживчий кредит у розмірі 52340 гривень зі сплатою 14,99% річних терміном повернення до 14.11.2016 року.

Пункт 6 вказаного договору містить третейське застереження, яке не відповідає вимогам законодавства. Зазначив, що пунктом 14 статті 6 Закону України "Про третейські суди" (чинним на час укладення спірного договору) третейським судам заборонено розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним пункт 6 кредитного договору №500429905 від 13 листопада 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» з моменту його укладення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та ухвалите нове про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що підписання кредитного договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов'язки, зазначені у договорі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі за №6-50цс12 третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Вважає, що п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», який вступив в дію з 12 березня 2011 року, про непідвідомчість третейському суду справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не поширюється на спори про стягнення заборгованості з боржників, до яких ПАТ «Альфа Банк» звертається не з позовом щодо захисту прав споживачів, а з позовом про стягнення заборгованості. Таким чином судом ухвалено рішення з неповним з'ясуванням обставин справи. Розглянувши справу в одному засіданні за відсутності представника відповідача, суд не дав останньому можливості з'явитися в судове засідання та надати пояснення особисто.

В судовому засіданні представник ПАТ «Альфа-Банк» Дуднік М.А. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, просить слухати справу в його відсутність (а.с. 56).

Перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримав споживчий кредит у розмірі 52340 гривень зі сплатою 14,99% річних терміном повернення до 14.11.2016 року.

Пунктом 6 кредитного договору передбачено, що сторони погодились внести до договору застереження, яке в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські суди» є третейською угодою про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з цим договором, та розгляд і вирішення всіх невирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнський громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України від 3 лютого 2011 року «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12 березня 2011 року, частину першу статті 6 зазначеного Закону доповнено пунктом 14 про те, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги в тій частині, що до правовідносини сторін не може бути застосовано п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», який вступив в дію з 12 березня 2011 року, є необґрунтованими.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже на час укладання кредитного договору (13 листопада 2013 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

З огляду на наведене суд дійшов правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 13 листопада 2013 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Альфа-Банк» було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним.

Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи №6-64цс15.

Є необґрунтованими та підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги і в тій частині, що при розгляді справи суд першої інстанції позбавив представника відповідача права з'явитись в судове засідання та надати пояснення.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача скористався своїм правом висловити письмові заперечення та надати відповідні докази, яким суд дав правильну оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» Несенюка Данила Миколайовича відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/7274/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.