Провадження № 2/641/576/2015 Справа № 641/3256/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: ПАТ "ОСОБА_3 Аваль"

про визнання права власності на частку в спільному майні та усунення перешкод у здійсненні права користування, -

та за зустрічним позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_1

третя особа - Центральне відділення ПАТ "ОСОБА_3 Аваль"

про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ПАТ "ОСОБА_3 Аваль", в якому просить:

· в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати за ОСОБА_1 право спільної власності на 1/2 частку квартири № 29, яка знаходиться по пров. Зерновому, 5-Г у м. Харкові;

· у спільній власності ОСОБА_2 залишити на 1/2 частку квартири № 29, яка знаходиться по пров. Зерновому, 5-Г у м. Харкові;

· покласти на ОСОБА_1 обов'язки з виконання зобов'язань передбачених договором кредиту від 25.06.2008 року № 014/1600/74/100795, в рівних частках із ОСОБА_2;

· усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою № 29, яка знаходиться по пров. Зерновому, 5-Г у м. Харкові, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 передати ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкод у здійсненні позивачем права користування квартирою.

В обґрунтування позову зазначає, що 27.11.2004 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.12.2013 року шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу сторонами придбано квартиру № 29, яка знаходиться по пров. Зерновому, 5-Г у м. Харкові. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем згідно договору купівлі-продажу від 25.06.2008 року.

Вказана квартира придбана за 720 000грн., що еквівалентно 80000доларів США. При цьому, 40000 доларів США сплачено зі спільних коштів подружжя, а на 40000 доларів США отримано кредит у ПАТ "ОСОБА_3 Аваль".

На даний час відповідач здійснює перешкоди у користуванні позивачем квартирою, з приводу чого він неодноразово звертався до правоохоронних органів. У добровільному порядку надати позивачеві доступ до житлового приміщення відповідач відмовляється, змінила замки на вхідних дверях, з огляду на що він змушений звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Зазначила, що позивач не має у м. Харкові іншого місця проживання, ніж у спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_6 проти позову заперечує, подала зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому просить визнати право особистої приватної власності на квартиру № 29, яка знаходиться по пров. Зерновому, 5-Г у м. Харкові.

В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що кошти на придбання спірної квартири вона отримала від своєї матері ОСОБА_7. Так, фактично сторонами договору купівлі-продажу квартири було здійснено обмін житловими приміщеннями, оскільки цього ж дня згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_7, здійснила відчуження квартири АДРЕСА_1.

Додатково для здійснення доплати та ремонту у квартирі ОСОБА_2 у ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" отримала кредит у розмірі 40000 доларів США. В подальшому на погашення кредиту її матірю ОСОБА_7 позичено грошові кошти у розмірі 30000 доларів США.

Протягом перебування у шлюбі ОСОБА_1 не отримував доходів, достатніх для придбання квартири, виплати кредиту, здійснення у квартирі ремонту та оплати комунальних платежів. Позивач за зустрічним позовом придбала квартиру на особисті кошти, а тому вважає, що має право приватної особистої власності на квартиру 29, яка знаходиться по пров. Зерновому, 5-Г у м. Харкові.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 ОСОБА_8 вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі. Додатково пояснив, що після розірвання шлюбу її довірителем сплачувались грошові кошти за кредитом та погашалась заборгованість по комунальним послугам, в звязку з чим вважає, що частка ОСОБА_4 у праві власності на квартиру має бути збільшена.

Проти задоволення первісного позову представник ОСОБА_4 ОСОБА_8 заперечує, серед іншого, вказує, що ніяким чином позивачеві не чинились перешкоди у користуванні квартирою.

Третя особа - ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" у судове засідання представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27.11.2004 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції укладено шлюб, про що у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 2316.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.12.2013 року шлюб між сторонами розірвано.

У відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2008 року, укладеного між ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_2, остання прийняла у власність квартиру № 29№ 26, що знаходиться за адресою: пров. Зерновий, 5Г у м. Харкові. Договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_12, зареєстровано в реєстрі за № 2178 (т. 1, а.с. 46).

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісної власністю, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка.

Так, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі тощо.

У відповідності до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

При цьому позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Не підтверджено ОСОБА_4. і факт залучення коштів своєї матері ОСОБА_7Л.О. для купівлі квартири та сплати заборгованості за кредитом.

У відповідності до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06.04.2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_1 про визнання правочину дарування дійсним відмовлено.

Щодо посилань ОСОБА_4 про отримання нею під час перебування з позивачем у шлюбі доходу, що значно перевищує доходи позивача за первісним позовом, а тому наявність підстав для визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру, такі доводи не можуть бути прийняті як обґрунтовані, оскільки згідно ч. 2 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

З урахуванням викладеного, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру № 29 за адресою: пров. Зерновий, 5Г у м. Харкові, задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

З матеріалів справи встановлено, що спірна квартира придбана у власність ОСОБА_4 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, а тому первісні позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, підлягають задоволенню.

Відносно доводів ОСОБА_4 про те, що спірну квартиру придбано за кредитні кошти, отримані від ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" за кредитним договором № 014/1600/74/100795 від 25.06.2008 року, квартира є предметом іпотеки за договором від 25.06.2008 року на забезпечення належного виконання грошових зобов'язань ОСОБА_4 перед ПАТ "ОСОБА_3 Аваль", суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2008 року між ВАТ "ОСОБА_3 Аваль" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/1600/74/100795, у відповідності до умов якого остання отримала для придбання квартири АДРЕСА_2 грошові кошти у розмірі 40000 доларів США.

Цього ж дня між сторонами укладено договір іпотеки, згідно умов якого в забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором № 014/1600/74/100795, в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_2.

Крім того, 25.06.2008 року в забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором № 014/1600/74/100795 між ВАТ "ОСОБА_3 Аваль" та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобовязання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір.

Спільною сумісною власністю подружжя, яка може ділитися між ними відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України, може бути лише майно, придбане подружжям у кредит, а не кошти вже витрачені на придбання майна та погашення кредиту, враховуючи, що в силу ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

На час розгляду справи кредит за квартиру в повному обсязі не виплачений. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.09.2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/1600/74/100795 в сумі 9313,45 доларів США.

Згідно довідки ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" станом на 08.04.2014 року ОСОБА_2 має заборгованість по кредитному договору № 014/1600/74/100795 від 25.06.2008 року у розмірі 11482,98 доларів США (з урахуванням суми, яка стягнута згідно рішення суду від 20.09.2013 року).

З огляду на викладене, те, що спірну квартиру придбано в кредит, не впливає на способи та порядок поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Первісні позовні вимоги про покладення на ОСОБА_1 обов'язків з виконання зобов'язань передбачених договором кредиту від 25.06.2008 року № 014/1600/74/100795, в рівних частках із ОСОБА_2, задоволенню не підлягають, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є поручителем за кредитним договором № 014/1600/74/100795 від 25.06.2008 року, а тому не позбавлений можливості сплачувати грошові кошти на користь банку.

При цьому, ОСОБА_4 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 коштів, сплачених нею після розірвання шлюбу в рахунок погашення кредиту та сплати комунальних послуг.

Приписами ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 4 ЦПК України визначає способи захисту, які застосовуються судом.

Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання права власності на 1/2 частину квартири за ОСОБА_4 за позовом іншої особи.

З довідки дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» від 10.04.2014 року, вбачається, що у зазначеній квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано місце проживання ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_13

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

15.02.2014 року Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області складений висновок по заяві ОСОБА_1, з якого вбачається, що 09.02.2014 року він звернувся з заявою щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_2, яка не пускає його до квартири № 29.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 12.02.2014 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою про перешкоджання йому у проживанні у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з положенням ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні 1/2 часткою квартири АДРЕСА_2 шляхом зобов'язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні 1/2 часткою квартири АДРЕСА_2.

При цьому первісні вимоги про зобов'язання ОСОБА_2 передати ключі від вхідних дверей квартири не підлягають задоволенню, оскільки позивачем за первісним позовом не доведено зміну замків у вхідних дверях квартири.

Таким чином, первісна позовної заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні 1/2 часткою квартири АДРЕСА_2 шляхом зобов'язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні 1/2 часткою квартири АДРЕСА_2.

В решті позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

ОСОБА_14