АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6559/2015 Головуючий у суді першої інстанції - Середа К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Крижанівської Г.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Сливка А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача фінансових послуг та повернення грошових коштів і процентів, відповідно до умов договору банківського рахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача 35 704,00 долари США - сума зарахованих коштів на поточний рахунок; 1 840,49 доларів США - сума відсотків на позитивний залишок на рахунку; 1 861,08 доларів США - індекс інфляції нарахованих на суму боргу; 320,93 доларів США - три проценти річних від простроченої суми.

Під час розгляду справи (05.03.2015) представник позивача уточнив позовні вимоги, оскільки з 03.03.2015 введено тимчасово адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк», з урахуванням наведеного просив стягнути з відповідача 37 544,49 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2015 еквівалентно 931 854,24 грн., індекс інфляції в сумі 1 861,08 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2015 еквівалентно 46 192,00 грн., 3% річних в сумі 320,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2015 еквівалентно 7 965,48 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 08.01.2014 між сторонами було укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів № 005-04564-080114, згідно з умовами якого позивачем було внесено на рахунок грошові кошти в сумі 35 704,00 долари США, що підтверджується квитанцією № 6496 від 08.01.2014.

17.10.2014 позивач звернувся до відповідача з метою отримання суми зарахованих коштів та процентів нарахованих на останню готівку через касу, однак в касі відділення Банку йому повідомили, що на даний час провести зазначену операцію не мають можливості, не повідомивши причин такої неможливості. Тому позивач вирішив звернутися з письмовою заявою про зарахування належних йому коштів на інший картковий рахунок, відкритий в ПАТ «Дельта Банк», на інших умовах надання банківських послуг, відповідне платіжне доручення з реквізитами на перерахування та формі, встановленій банком, додавались у тому числі, однак жоден з працівників банку заяву не прийняв, повідомивши, що не мають повноважень на прийняття таких заяв.

Незважаючи на пред'явлену вимогу, відповідачем станом на 29.10.2014 вказані грошові кошти позивачу на його рахунок не перераховані, проценти за договором не виплачені, що вказує на неналежне виконання Банком зобов'язань за договором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.03.2015 позов задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 суму невиплачених коштів у розмірі 35 704,00 долари США та суму відсотків на позитивний залишок на рахунку в розмірі 1 840,49 доларів США, що разом складає 37 544,49 долари США, що за курсом НБУ станом на 03.03.2015 становить 931 854 грн. 24 коп.; стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 три проценти річних у розмірі 320,93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 03.03.2015 складало 7 965 грн. 48 коп.; в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив умови укладеного між сторонами договору та вимоги чинного законодавства, які встановлюють обмеження видачі валютних коштів в один операційний день. Також суд залишив поза увагою ту обставину, що в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, а отже слід застосовувати норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які визначають спеціальну процедуру повернення коштів вкладникам.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник відповідача (апелянта) в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про причини нявки представника суд не повідомив, а тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Так, частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що в силу вимог закону за договором банківського рахунку клієнт вправі вимагати від банку повернення коштів з рахунку в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати кошти у повному обсязі, однак банком на вимогу позивача кошти повернуті не були.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 08.01.2014 між позивачем та відповідачем було укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів №005-04564-080114 (надалі - Договір), згідно з умовами якого позивачем було внесено на рахунок грошові кошти в сумі 35 704,00 доларів США, що підтверджується квитанцією № 6496 від 08.01.2014 (а.с. 8, 9).

Пунктом 1.2 вказаного Договору визначено, що банк відповідно до наданого клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами банку та чинного законодавства України, відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 у доларах США (надалі - рахунок), оформлює за ініціативою клієнта та надає в його використання електронний платіжний засіб платіжної системи Visa International та/або Master Card (надалі - картка), а також ПІН-код до картки.

Відповідно до п. 1.4 Договору за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, банк сплачує клієнту проценти згідно з умовами Правил. Розмір діючої на час укладання Договору процентної ставки зазначається в тарифах і може бути змінений згідно з умовами, зазначеними в Правилах.

Пункт 4.17 Правил визначає порядок нарахування процентів на позитивний залишок коштів, що знаходяться на поточних рахунках з використанням платіжної картки, а саме: нарахування та сплата процентів на позитивний залишок здійснюється банком в розрахунковий день кожного місяця, яким є остаточний робочий день місяця, та в день закриття рахунку.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпоряджатися цими коштами.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України закріплено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідач не виконав вимогу позивача та не повернув (не перерахував) суму, яка знаходилась на його банківському рахунку, а тому є цілком правомірним висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача суму невиплачених коштів в розмірі 35 704,00 долари США та суми відсотків на позитивний залишок в розмірі 1 840 доларів 49 центів США.

Крім цього, суд першої інстанції з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, також дійшов законного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача трьох відсотків річних у сумі 320 доларів 93 центи США.

Посилання апелянта на те, що суд залишив поза увагою ту обставину, що в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, а отже слід застосовувати норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які визначають спеціальну процедуру повернення коштів вкладникам, є безпідставними.

Так, суд першої інстанції стягуючи неповернуті позивачу грошові кошти, врахував положення п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якого вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2015 НБУ розмістив оголошення про введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк».

При цьому, суд правомірно не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що у зв'язку з запровадженням тимчасової адміністрації та призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», вимоги щодо повернення коштів позивачу будуть задовольнятися відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є підставою для відмови у позові, оскільки у відповідності до вищевказаної норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Отже, з огляду на імперативні вимоги ст.ст. 1066, 1068 ЦК України, у суду були відсутні підстави для відмови в задоволенні позову з підстави введення в банку тимчасової адміністрації, адже в силу вимог закону порушене право підлягає судовому захисту.

З вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть вплинути на законність ухваленого судом рішення.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача фінансових послуг та повернення грошових коштів і процентів, відповідно до умов договору банківського рахунку - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді