АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4533/15 Головуючий 1 інст. Нестерцова Н.В.
Справа № 621/3400/14-ц
Категорія : житлові Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кокоші В.В., Бобровського В.В.,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Зміївський РС ГУДМС в Харківській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Зміївський РС ГУДМС в Харківській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказувала, що 04 вересня 2013 року її донька ОСОБА_3 подарувала належну їй на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1. На момент відчуження квартири в ній був зареєстрований ОСОБА_1, колишній чоловік доньки, шлюб між ними розірвано рішенням суду у квітні 2014 року. Відповідач добровільно житлове приміщення не звільняє та чинить перешкоди їй, як власнику квартири, у користуванні її власністю.

Тому, ОСОБА_2 просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення з квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування. Позбавити ОСОБА_1 права користування вищевказаною квартирою.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, пояснив, що спірна квартира придбана ним та ОСОБА_3 як спільне майно подружжя в період шлюбу. Через залиття ними сусідської квартири він погодився тимчасово надати згоду на укладення дружиною договору дарування квартири на імя тещі позивачки. Проте, через розірвання шлюбу його намагаються виселити, тоді як іншого житла він не має. Крім того, позивачем не доведено, що він перешкоджає власнику квартири нею користуватися.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року позов задоволено. Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права власності шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності. Позбавлено ОСОБА_1 права користування спірною квартирою. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 243,60 грн. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що судом першої інстанції не враховано його заперечень проти позову, а також того, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє його права користування спірним житлом, оскільки він є членом сімї позивачки.

Позивачка та третя особа про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надали.

Неявка позивачки та третьої особи, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення відповідача та його представникаі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач втратив право на спірну квартиру, що є підставою для його виселення.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04 вересня 2013 року (а.с.7-10).

Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27 жовтня 2014 року, виданої Обєднанням співвласників багатоквартирних будинків «Оксамит», у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_3, як співвласник квартири, ОСОБА_1 колишній чоловік ОСОБА_3, а також їх доньки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.12).

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним йому майном,на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист прав власності ,закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав. Способи захисту прав власності передбачені нормами ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Правила ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Зміївського районного суду м.Харкова від 24 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.11).

Згідно вимог ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідач наразі не є членами сім'ї нового власника, а тому гарантії, визначені ст. 156 ЖК України на нього не розповсюджуються, оскільки ОСОБА_1 втратив право користування спірною квартирою після набуття права власності на неї позивачкою, він не є членом сім'ї ОСОБА_2 і не укладав з нею договору найму або іншого договору на право користування будинком.

Згідно ст. 9 ЖК України житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються всупереч з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.

Відповідачем не надано доказів, що за ними, як колишніми власником, передбачалося збереження права користування житлом в спірній квартирі у разі переходу прав і обов'язків власника квартири до позивачки.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки сторонами не заперечується факт правомірності та дійсності договору дарування квартири, на підставі якого відповідач втратив право на житло.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом України підстави для позбавлення права на житло.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: