РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2/2311/6/12

Провадження № 2/700/93/15

03 червня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді Добриднюк Н.О.

за участю секретаря Кравець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Приватбанк до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про звернення стягнення на будинок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк Приватбанк звернулося до Лисянського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про звернення стягнення на будинок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором В судовому засіданні позивач позов підтримав і, на його обґрунтування, суду пояснив, що 11.03.2008 року між ним та третьою особою-Козловим О.В.- був укладений кредитний договір № CSLGA, відповідно до умов якого ПАТ КБ Приватбанк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 25000 грн.зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.03.2028 року.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом , яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат.

Позивач вказує, що відповідно до закону зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, але третя особа у порушення норм закону та умов договору зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

Наслідками порушення боржником зобовязань щодо повернення чергової частки суми кредиту є право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку порушенням зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість по кредиту в сумі 25085,44 грн. та по іншим нарахуванням, а всього на день подачі заяви до суду в сумі 27844,25 грн.

В забезпечення виконаня зобовязань за кредитним договором було укладено договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно: будинок, який належав відповідачу на праві приватної власності.

Договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню з покладенням витрат на іпотекодавця. На пропозицію банку зявитися до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору іпотеки відповідач відмовився , не бажаючи нести витрати, повязані з нотаріальним посвідченнм договору. Позивач вважає, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору , але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Просив визнати договір іпотеки дійсним і , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на будинок з виселенням осіб, що в ньому проживають..

26.04.2013 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, вказуючи на те, що в ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 помер, тому провадження по справі було зупинено на період прийняття спадщини спадкоємцями. З інформації нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася дружина померлого- Козлова Г.М., до якої і заявлено вимоги щодо кредиту.

Посилаючись на вказану обставину, вказуючи як підставу своїх вимог ст.. 23 Закону про іпотеку позивач уточнив позовні вимоги і просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на будинок та виселити відповідачку та інших осіб, з наданням права банку на реалізацію предмету іпотеки.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, але надіслали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Суд ставить під сумнів наявність договору іпотеки, оскільки , як вказав позивач у своєму первісному позові, первісний відповідач ОСОБА_4 відмовився прибути в нотаріальну контору для посвідчення договору іпотеки, посилаючись на небажання нести витрати повязані з посвідченнм договору іпотеки.В матеріалах справи є договір іпотеки від імені ОСОБА_4 , нотаріально завірений, але та обставина, що сам позивач вказував про досягнення домовленостей щодо істотних умов договору іпотеки і просив суд визнати його дійсним посвідчення такого договору викликає у суду сумнів. Усунути в судовому засіданні дані сумніви у суду не має можливості, так як первісний відповідач ОСОБА_4 (потекодавець) 19.11.2009року помер. Від імені банку договір іпотеки підписувала керуюча Лисянським відділенням Приватбанку ОСОБА_5 , яка теж померла.

Крім того, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення ще і тому, що позивач пропустив строк предявлення вимог до спадкоємців.

Первісний відповідач, ОСОБА_4, помер 19 листопада 2009 року.15 січня 2010 року в судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про зупинення провадження у справі на період прийняття спадщини спадкоємцями. За даним клопотанням провадження у справі було зупинено.

26 січня 2012 року до суду надійшли матеріали з нотаріальної контори про коло спадкоємців по справі і цього ж числа провадження у справі було відновлено і справи призначена до розгляду.

В судовому засіданні 02 лютого 2012 року , яке проводилося за участю представника позивача, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 заявив клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої цивільної справи, а саме вимог цього ж позивача про стягнення суми заборгованості за договором кредиту. Представник позивача, знаючи про коло спадкоємців у справі, вимог до спадкоємців не заявив, а просив зупинити провадження до розгляду іншої цивільної справи про стягнення заборгованості за кредитом. Провадження у справі було зупинено.

18 квітня 2013 року провадження у справі було відновлено і призначено до слухання на 26 квітня 2013 року. І лише 26 квітня 2013 року представник позивача заявив клопотання про залучення до справи правонаступника, належного відповідача ОСОБА_2, приєднати до матеріалів справи заяву про уточнення позовних вимог та просив копію заяви вручити третій особі та належному відповідачу. Клопотання судом було повністю задоволено.

В подальшому на клопотання обох сторін даної справи неодноразово проводилася зупика провадження, в звязку з розглядом іншої цивільної справи : за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ПАТ Приватбанк про визнання недійсною підвищення відсоткової ставки по даному кредитному договору та визнання недійсним пункту договору ; про стягнення заборгованості за даним кредитним договором .

Справа про стягнення заборгованості за даним кредитним договором не вирішена на час постановлення даного рішення через відсутність чіткого розрахунку по заборгованості з кредитним договором. Суд не може звернути стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом, так як немає чітко визначеної заборгованості за кредитним договором . Навіть з уточної зави вбачається, що позивач вказує наявність заборгованості за тілом кредиту 25628,69 грн., при тому що договір кредиту укладений на 25000 грн., а мотивів збільшення суми тіла кредиту не обґрунтовано.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотеки є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, за змістом статті 23 Законом України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотеко держателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у статтях 12, 33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобовязання.

Але, оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор має заявити вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредиторами не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічним (преклюзивним), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право.

У справі кредитор предявив до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст..526, 527, 530, ч.2 ст. 1050, 1054, 1216, 1218, 1219, 1220, 1231, 1268, 1269, 1270,1281,1282 ЦК України, ст..3,23,33 Закону України Про іпотеку,, ст., ст. 5, 10, 11, 57, 58, 60, 107, 130, 174, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 Приватбанк до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про звернення стягнення на будинок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Розяснити сторонам, що з повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися в Лисянському районному суді 08 червня 2015 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуюча