АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/7217/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Чередніченко Н.П.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка за дорученням діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» і, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», просила захистити її права, визнавши недійсним кредитний договір №42.07-07/040 від 12.02.2007 року, укладений між сторонами.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що окремі положення спірного Договору створюють очевидний дисбаланс прав та обов'язків між споживачем та Банком, тобто позбавляють позивача значного обсягу прав, одночасно встановлюючи для останнього жорсткі обов'язки та відповідальність. Несправедливими, на думку позивача, зокрема, є умови Договору в частині надання кредиту в доларах США, що є способом зловживання Банком своїми правами, оскільки всі ризики знецінення національної валюти України покладаються на споживача.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року у позові відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати оскаржуване рішення, як ухвалене з порушенням вимог матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Послалася на доводи, викладені в позовній заяві, а також зазначала, що Банк при укладенні спірного Договору не надав ОСОБА_3 інформацію щодо методики, яка використовувалася ним під час визначення валютного курсу, не надав детального розпису загальної вартості кредиту та не попередив письмово позивача про можливі ризики, пов'язані з наданням кредиту в іноземній валюті, чим суттєво порушив права останнього як споживача банківських послуг.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та таке встановлено судом, 12 лютого 2007 року між сторонами по справі було укладено Договір кредиту № 42.07-07/040, відповідно до якого ПАТ "Укрсоцбанк" мав надати ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 89250,00 дол. США, зі сплатою 12.2 % річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 12.02.2032 року.

Відповідно до умов договору п.2.1., надання кредитних коштів проводиться шляхом видачі позивачу готівкових коштів в іноземній валюті і моментом надання кредиту є день видачі позивачу готівкових коштів в сумі Кредиту.

Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши кредитні кошти позичальнику, що не заперечується позивачем.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив, зокрема, з того, що позивачем не доведено наявності дисбалансу прав та обов'язків сторін у спірному договорі та, відповідно, порушення її прав як споживача банківських послуг.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що надання кредиту в іноземній валюті та настання несприятливої фінансово-економічної ситуації в Україні не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Так, відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За змістом ст.1054 ЦК України, банк надає позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, право надання банками кредиту в іноземній валюті передбачено положеннями ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Положення ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо заборони надання споживчих кредитів в іноземній валюті не застосовуються, оскільки вказана норма була законодавчо закріплена в 2011 році, в той час як спірний кредитний договір було укладено в 2007 році.

Підставами ж недійсності правочину, відповідно до ст.215 ЦК Україниє недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України(наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення сторін тощо).

Разом з тим, як вбачається зі спірного кредитного договору, сторони(зокрема, в п. 1.1) визначили валютою договору долар США, а отже, волевиявлення ОСОБА_3 було спрямовано на отримання кредитних коштів саме в іноземній валюті.

Так, за змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відсутність письмового підтвердження про повідомлення Банком позивача щодо можливих ризиків, пов'язаних з укладенням кредитного договору в доларах США, не є підставою для визнання такого договору недійсним, оскільки споживач, маючи намір отримати кредит в іноземній валюті, могла передбачити несприятливу фінансово-економічну ситуацію, та, відповідно, розуміла можливі наслідки у випадку настання вказаних вище ризиків економічного характеру.

Відповідальність сторін, зокрема, у разі настання таких ризиків, в повному обсязі регламентована пунктами спірного договору, кожен аркуш якого підписаний позивачкою, а отже, остання погодилася з відповідними його положеннями. Жодної додаткової відповідальності позичальника в односторонньому порядку Банком не встановлювалося.

Таким чином заявлені позивачем вимоги про визнання кредитного договору недійсним суперечать положенням чинного законодавства про позику та кредит щодо повернення коштів у такій самій сумі та, відповідно, валюті.

Крім того, відповідно до ст. 36 ЗУ «Про Національний Банк України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється НБУ.

Згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема, долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Отже, укладаючи спірний договір в кредитній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивач не довів, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що вказана зміна обставин не настане.

Щодо посилання позивача на порушення Банком норм ЗУ «Про захист прав споживачів» шляхом встановлення в договорі дисбалансу прав та обов'язків сторін, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що істотний дисбаланс прав та обов'язків споживача та продавця(виконавця) повинен мати комплексний вираз та не може проявлятися в окремому пункті(окремих пунктах) договору. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. З ст. 509 ІІК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в спірному договорі дисбалансу прав та обов'язків сторін, оскільки вказаний договір має 8 окремих розділів, які регламентують права, обов'язки та відповідальність, як Банку, так і позичальника.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що права позивача як споживача спірним пунктом договору не порушуються, а оскаржуване судове рішення ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка за дорученням діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді