АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-796/9035/2013 Головуючий у 1-й інстанції: Мальченко О.В.
№ апеляційного провадження:22-ц/796/131/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування збитків та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_11, ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування збитків, які були уточнені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_9 не виконав умови укладеного між ними договору оренди двокімнатної квартири АДРЕСА_1 від 01.06.2006 та попереднього договору від 04.07.2006. Внаслідок невиконання зазначених договорів відповідач ОСОБА_9 заподіяв йому матеріальні збитки, які складаються з 80 800 грн. за невиконання попереднього договору, 40 400 грн. збитків пов'язаних з оплатою договору оренди та просив визнати договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 01.06.2006 , укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_9 розірваним, 148 672 грн. збитків пов'язаних з орендою іншого житла. Відповідачем ОСОБА_7 йому були заподіяні матеріальні збитки у розмірі 400 грн., що становить вартість аварійного відкривання дверей в ході примусового вселення його в зазначену квартиру. Окрім матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача ОСОБА_9 йому також заподіяно моральну шкоду, розмір якої ним визначено у 30 000 грн., яка полягає у негативних емоціях та нервовому напруженні від продажі речей позивача після вселення в спірну квартиру, обману щодо складення договору оренди та попереднього договору, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків.

Відповідач ОСОБА_7 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., посилаючись на те, що відповідачі своїми зловмисними діями та незаконними засіханнями на квартиру АДРЕСА_1 безпідставно намагаються позбавити її житла та збагатитися за її рахунок.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2012 р. позовні вимоги ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 збитки у розмірі 80 800 грн. за невиконання попереднього договору від 04.07.2006.

Визнано договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 01.06.2006, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 розірваним.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 40 400 грн. збитків, пов'язаних з оплатою договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 01.06.2006.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судовий збір у розмірі 1210 грн.

Сторони по справі рішення суду не оскаржили.

За правилами ч.1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до вимог вищезазначеної норми закону ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4, яка не приймала участі у розгляді справи, але є спадкоємцем відповідача ОСОБА_9 ( помер ІНФОРМАЦІЯ_1), подав на рішення суду апеляційну скаргу.Зокрема зазначав, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування зазначеного рішення в апеляційному порядку. При цьому вказував, що на час пред'явлення позову про стягнення збитків пов'язаних з оплатою договору оренди до суду відповідач ОСОБА_9 уже не був власником спірної квартири, а тому суду слід було встановити власників спірної квартири та залучити їх до участі у справі, як правонаступників. Окрім того, вказував, що доказів сплати 5000 доларів США матеріали справи не містять, а в договорі оренди (п.5.1) зазначається, що орендар сплачує, а не сплатив. На думку представника ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_9 також не повинен нести відповідальність за попереднім договором, так як уже не був власником, а відшкодування покладається на нових власників. Від укладення основного договору відповідач не ухилявся. Судом також невірно визначено суму попереднього договору, оскільки в ньому зазначено 25 250 грн., що становить 5000 доларів, а суд виходив із суми 5000 доларів США.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог за основним та зустрічним позовом не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Положенням п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 та стягуючи з відповідача ОСОБА_9 на його користь збитки у розмірі 80 800 грн. за невиконання попереднього договору від 04.07.2006; визнаючи договір оренди квартири АДРЕСА_1 від 01.06.2006, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 розірваним та стягуючи з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 40 400 грн. збитків, пов'язаних з оплатою договору оренди квартири АДРЕСА_1 від 01.06.2006 суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в цій частині.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає; суд недоведеність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, вважав встановленими при цьому порушив норми як процесуального, так і матеріального права.

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_9 та позивачем ОСОБА_5 01.06.2006 був укладений договір оренди квартири АДРЕСА_1 на термін з 01.06.2006 по 01.06.2021, договір підписаний сторонами ( а.с.11). Відповідно до п.5.1 зазначеного договору орендна плата складає 5000 доларів США, які сплачує орендар під час підпису сторонами договору оренди. Однак, користуватися орендованим житлом та в ньому проживати ОСОБА_5 не зміг ( перешкоди в користуванні), про що свідчать судові рішення. Орендна плата у зазначеному розмірі ОСОБА_9 повернута не була. Жодного належного та допустимого доказу на заперечення позовних вимог в цій частині у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України сторона відповідача суду не надала і про наявність таких не зазначила. А тому, суд прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Зваживши на наведене, судова колегія вважає , що розмір стягнення суми по орендній платі у 40 000 грн. судом першої інстанції визначений правильно, виходячи з курсу долара НБУ на момент ухвалення рішення суду (7,788).

Проте, не можна погодитись з рішенням суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 збитків у розмірі 80 800 грн. за невиконання попереднього договору від 04.07.2006 дивлячись на таке.

Так, 04.07.2006 між відповідачем ОСОБА_9 (сторона 1) та позивачем ОСОБА_5 ( сторона 2) був укладений попередній договір (а.с.15) за умовами якого сторони зобов'язалися в строк до 04.11.2006 укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в нотаріальній формі на умовах, визначених попереднім договором.

Згідно п.3 Попереднього договору визначено, що в підтвердження укладення договору купівлі-продажу сторона 2 передає стороні 1 суму в розмірі 25 250 грн. ( еквівалент 5000 доларів США) до підписання попереднього договору в забезпечення його виконання, яка буде зарахована до вартості квартири під час укладення основного договору.

Положенням ч.2 ст.570 ЦК України визначено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів , є завдатком, вона вважається авансом

Таким чином, із умов попереднього договору випливає, що сума 25 250 грн. є авансом.

Оскільки за умовами попереднього договору чітко визначено, що сторона 2 передає стороні 1 суму в розмірі 25 250 грн., то у колегії суддів є всі підстави вважати, що саме ця сума і була передана, а не 5000 доларів США, як визначив суд першої інстанції.

В подальшому договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2009 року за позовом ОСОБА_9 припинено дію попереднього договору від 04.07.2006, укладено між ОСОБА_9 та ОСОБА_5.

Цим же рішенням було встановлено, що відповідачу (ОСОБА_5.) не були направлені пропозиції від позивача (ОСОБА_9.) укласти договір купівлі-продажу спірної квартири, так як не було пропозиції від відповідача (ОСОБА_5.) позивачу (ОСОБА_9.). Питання щодо повернення авансу сторонами не ставилося.

До того ж, після укладення попереднього договору (04.07.2006) між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, який діяв, як представник ОСОБА_5 12 грудня 2007 р. було укладено договір про внесення змін до договору оренди у приватної особи від 01.06.2006 і відповідно до п.4.1 термін оренди сторони визначили з 01.03.2006 по 01.03.2056.

Матеріали справи також містять попередній договір від 05.12.2007, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на купівлю-продаж спірної квартири; договір оренди квартири приватної особи від 11 грудня 2007, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, який діяв в інтересах ОСОБА_8

Враховуючи вищевикладена, наявність укладених договорів, їх зміст, колегія суддів приходить до висновку, що сторони між собою діяли узгоджено і вина в тому, що ОСОБА_9 не уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_5 відсутня. Оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_9 повернув ОСОБА_5 отриманий за попереднім договором аванс в сумі 25 250 грн. , то в цій частині позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню. Правових підстав до стягнення штрафних санкцій щодо виконання попереднього договору немає.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню, в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 збитків в сумі 80 800 грн. за невиконання попереднього договору від 04.07.2006, шляхом зменшення суми стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 з 80 800 грн. до 25 250 грн.

В іншій частині рішення суду є законним і обгрунтованим і правових підстав до його скасування та задоволення апеляційної скарги, в тому числі і застосування ст. 814 ЦК України, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 квітня 2012 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 збитків в сумі 80 800 грн. за невиконання попереднього договору від 04.07.2006, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 з 80 800 грн. до 25 250 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: