Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 334/8152/14 -ц Головуючий у 1 інстанції: Колесник С.Г.
Провадження № 22-ц-778/2437/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2015 року

у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м. Запоріжжя до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» (далі Концерн «МТМ» в особі філії Концерну «МТМ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 01 червня 2014 року між Концерном «МТМ» та ОСОБА_3, як з власником нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1, був укладений договір № 100237 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Позивач у період з червня 2011 року по квітень 2014 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 18998,16 грн.

Станом на 01 серпня 2014 року відповідач не здійснювала оплату за надані послуги, загальна сума заборгованості складає 18998,16 грн.

Розмір інфляційних втрат за весь період складає 1893,82 грн., 3 % річних за весь період порушення грошового зобов'язання складає 823,24 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 18521 грн. 29 коп., інфляційні витрати в розмірі 1893 грн. 82 коп., 3 % річних за період порушення грошового зобов'язання в розмірі 823 грн. 24 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2015 року позов Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м. Запоріжжя задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 основний борг в розмірі 18521 грн. 29 коп., інфляційні витрати в розмірі 1893 грн. 82 коп., 3% річних за період порушення грошового зобов'язання в розмірі 823 грн. 24 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом не враховано, що відповідно до пп. 5.5,6.1,6.5,10.1 договору позивач має право вимагати оплату з 01 липня 2012 року, коли між сторонами було досягнуто згоди про алгоритм розрахунку об'єму споживання теплової енергії в гарячій воді, а також судом не прийнято до уваги, що прострочка позивачем своїх зобов'язань щодо своєчасного інформування споживача про тарифи згідно яких розрахована вартість теплової енергії за відповідний період, звільняє споживача від здійснення оплати до виконання позивачем своїх обов'язків.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м. Запоріжжя відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.06.2014 року між Концерном «МТМ» та ОСОБА_3 укладений договір № 100237 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (а.с.5-13). Відповідно п. 10.1 сторони погодилися, що умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання з 01.06.2011 року (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги Концерну «МТМ» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району м. Запоріжжя, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримувала зазначені в договорі послуги, однак в односторонньому порядку відмовилася від їх оплати, тому має нести відповідальність, передбачену законодавством.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір, що укладений між Концерном «МТМ» та ОСОБА_3 01.06.2014 року підписаний ОСОБА_3 без будь-яких застережень, що свідчить про те, що вона погодилася з усіма умовами договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. ст. 19,20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач не сплачувала кошти за надані послуги, тому правомірно стягнув заборгованість за комунальні послуги за період з 01.06.2011 року по квітень 2014 року у сумі 18521,29 грн. та штрафні санкції передбачені ст. 625 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що вона, як споживач зобов'язана сплачувати вартість опалення виходячи з обсягів фактично спожитої енергії, яка розраховується відповідно до облікових даних або розрахунковим способом належними доказами не підтверджені.

Обсяг та порядок постачання теплової енергії споживачу визначений в додатку № 1 до договору (а.с.228). У визначених розмірах теплова енергія була поставленаОСОБА_3, про що свідчать виставлені їй розрахунки та акти приймання-передачі (а.с.14-73).

В порушення умов договору, жоден акт відповідачем не підписаний та будь-яких заперечень щодо незгоди з обсягом наданої теплопостачальною організацією теплової енергії ОСОБА_3 не надано, як і не надано акт від 27.06.2012 року щодо умов розрахунків обсягів споживання теплової енергії на який посилається апелянт в апеляційній скарзі. Свій розрахунок спожитої теплової енергії відповідачем не наданий.

Інший довід апелянта про те, що теплопостачальна організація не повідомила її про тарифи з 01.06.2014 року є безпідставний, оскільки п. 3.1.1 Договору визначено, що споживач має право на отримання інформації від теплопостачальної організації в тому числі і на тарифи, однак ОСОБА_3 не надано доказів звернення до Концерну «МТМ» щодо ознайомлення з тарифами та їй в цьому було відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги здійснюють органи місцевого самоврядування у розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (ч. 3 ст. 31 Закону).

Інші доводи апелянта про те, що акти складені у 2011 році,2012 та 2013 році, тобто до укладення договору не містять під собою підґрунтя, оскільки, як уже зазначалося, п.10.1 договору передбачено, що сторони погодилися, що умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання з 01.06.2011 року. З цими умовами ОСОБА_3 погодилася та підписала договір, а тому її доводи, що вона повинна сплачувати за теплову енергію лише з 01.06.2014 року є безпідставними.

Правильний висновок суду і щодо застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої ст.625 ЦК України, який узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 жовтня 2013 року, у справі № 6-59цс13. В п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" закріплена правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені, що не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову Концерну «МТМ» та стягнення на його користь з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 18521,29 грн., за період з 01.06.2011 року по квітень 2014 року, а також 1351,12 грн. інфляційних втрат та 798,14 грн. 3% річних.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: