Справа № 0909/1103/2012
Провадження № 22-ц/779/1029/2015
Головуючий у 1 інстанції П'ятковський В. І.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Рокетської С.В., відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

29.02.2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 12.01.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит в розмірі 85 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,4% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 12.01.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором з відповідачем 12.01.2008 року було укладено договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки, згідно якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме - будинок загальною площею 96,20 кв.м. у АДРЕСА_1. У порушення договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 13.12.2011 року виникла заборгованість в розмірі 141 794,62 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти складає 1 131 521 грн. 08 коп.

Просило задовольнити позов, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету

2

іпотеки, з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку, та стягнути судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02 червня 2014 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12.01.2008 року в розмірі 141 794,62 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 1 131 521 грн. 08 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок загальною площею 96,20 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані в АДРЕСА_1, шляхом їх продажу ПАТ КБ "Приват Банк" від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціною реалізації 613 575 грн. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 зі зняттям вказаних осіб з реєстраційного обліку, та стягнуто судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказала, що суд першої інстанції, надаючи банку право укладати договір купівлі-продажу з іншою будь-якою особою-покупцем не врахував, що відповідно до ст.38 Закону України "Про іпотеку" продаж предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюється іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору. Таким

3

чином, суд фактично видав банку доручення від імені позичальника на реалізацію майна, що до повноважень суду не входить.

Зазначила, що розрахунок заборгованості позивача базується на його власних припущеннях та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. Позивач не довів факту виконання ним кредитного договору в частині відкриття кредитного рахунку на ім'я відповідача та перерахування на цей рахунок грошових коштів, не довів факту видачі ОСОБА_3 кредитних коштів.

В порушення вимог законодавства, судом не надано оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.

Вказала, що відповідно до ЗУ "Про іпотеку" примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду за умови, якщо мешканці добровільно не звільнили житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя. В даному випадку умова щодо надсилання письмової вимоги позивачем не була виконана.

Також вважає, що оскільки згідно умов кредитного договору строк повернення коштів визначено як 12 січня 2018 року, то вимога про звернення стягнення є передчасною.

Відповідач посилається на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та вважає, що положення цього Закону поширюються на спірні правовідносини. Суд розглянув справу у її відсутності, хоча вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Крім того, суд ухвалив рішення про виселення з будинку всіх членів сім'ї без зазначення, куди саме їх необхідно виселити.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Апеляційного суду від 16 жовтня 2014 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 02.06.2014 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року касаційну скаргу представника ПАТ КБ "ПриватБанк", задовольнити частково. Рішення Апеляційного суду від 16.10.2014 року скасоване, справу передано на новий розгляд до цього суду.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника позивача, відповідачку, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

4

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами які були дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 12.01.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 85 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,4% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 12.01.2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором з відповідачем 12.01.2008 року було укладено договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки, згідно якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме - будинок загальною площею 96,20 кв.м. у АДРЕСА_1 (том.1, а.с. 14-21).

У порушення договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 141 794,62 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти складає 1 131 521 грн. 08 коп., та підтверджується розрахунком заборгованості (том 1, а.с.5-6).

Відповідно до ч. 1 ст.12 ЗУ "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків,

встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п.24 підписаного сторонами договору іпотеки від 12.01.2008 року,

5

звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно розділу V Закону України "Про іпотеку", на підставі рішення суду або на підставі виконавчого надпису нотаріуса.

Відповідно п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" з урахуванням положень ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 ЗУ "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним слід виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Як видно з договору іпотеки, відповідно до п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором (том 1, а.с. 16).

Згідно Договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та ЗУ "Про іпотеку", з інших підстав передбачених законодавством України.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було застосовано Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Дія ЗУ " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як

6

забезпечення кредитів в іноземній валюті" при вирішенні даного спору по суті не може

застосовуватись, оскільки даний Закон набрав чинності 07 червня 2014 року, а рішення судом першої інстанції було ухвалене 02 червня 2014 року, тобто, до набрання чинності цим Законом.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов»язання ( пункт 2 частини першої ст 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Оскільки вказаний закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов»язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, заходів, на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень еа період чинності цього Закону. Таку правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Із досліджених у справі доказів вбачається, що наявні правові підстави для примусового стягнення на належне відповідачу майно.

Позивачем заявлено позов про виселення відповідача ОСОБА_3

Перевіривши надані позивачем докази в суді встановлено, що на час заявлення позову та на час розгляду справи в апеляційному суді, відповідач у спірному житлі не проживає і не є там зареєстрована, що підтверджено копією паспорта ОСОБА_3, де зазначено, що остання проживає у АДРЕСА_2

Інші особи, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, до участі в розгляді справи в якості відповідачів залучені не були, про те суд ухвалив рішення про виселення їх із житла.

Як передбачено ч.4 ст. 60 ЦПК України, рішення суду в частині виселення, не може грунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів, задовольняючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, не знаходячи підстав для застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" виходить з того, що відповідач ОСОБА_3, має інше постійне місце проживання, тому підстав для його виселення на час розгляду справи немає. Зазначене не є перешкодою для виселення

7

мешканців квартири, яка є предметом іпотеки, шляхом пред'явлення позову за умови надання відповідних доказів про зайняття спірного житлового приміщення.

В результаті неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного та в повному обсязі повернення кредиту у позичальника виникла заборгованість, а в банку, як іпотекодержателя (відповідно до умов договору іпотеки та ст.33 та 35 ЗУ "Про іпотеку"), виникло право на звернення стягнення на іпотечне майно.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Колегія суддів вважає, що порушення судом першої інстанції порядку, а саме - незалучення до участі в розгляді справі в якості відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_9 і виселення їх з житлового будинку зі зняттям їх з реєстрації є порушення процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині виселення зазначених осіб із житлового приміщення.

Частиною 2, ст. 35 ЦПК України передбачено, що якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійснення провадження у справідо судового розгляду, або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов»язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в розгляді справи як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

На стадії апеляційного розгляду зазначене процесуальне порушення виправити неможливо, оскільки апеляційний суд не наділений процесуальним правом залучення до участі в розгляді справи сторін чи третіх осіб.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням вимог матеріального і процесуального права, тому воно підлягає до скасування в частині виселення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, а у решті рішення суду відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і його слід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 309, 313,314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

8

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 червня 2014 року у частині виселення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8 з будинку, що розташований в АДРЕСА_1 зі зняттям вказаних осіб з реєстраційного обляку скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про виселення та зняття з реєстраційного обліку до зазначених осіб,- відмовити.

Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення з ОСОБА_3 судових витрат, залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: В.М. Вакарук

Л.В. Ясеновенко