Справа № 487/5287/15-ц
Провадження № 2/487/2212/15
РІШЕННЯ

Іменем України

07.12.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом прокурора міста Миколаєва до ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Миколаєва звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування п.п. 7, 7.1 розділу 4 рішення ОСОБА_1 міської ради №36/61 від 04.09.2009 року, якими затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 868 кв.м. Нормативною грошовою оцінкою 339040,80 грн., за рахунок земель ТОВ Миколаївбудпроект, з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по провулку Польотному, 14 в м. Миколаєві, визнання недійсним виданий ОСОБА_3 Державний акт серії ЯИ№140180 від 01.12.2009, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 01.12.2009 за №84, зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 міській раді земельну ділянку площею 868 кв.м. по провулку Польотному, 14 в м. Миколаєві з кадастровим номером :12:005:0014.

Прокурор просив суд поновити строк давність звернення до суду з даним позовом посилаючись на поважність причин пропуску, у зв'язку з тим, що порушення закону при передачі у власність земельної ділянки водного фонду виявлено прокуратурою області під час проведеної у квітні 2015 року перевірки додержання вимог земельного законодавства в діяльності ОСОБА_1 міської ради, за результатами якої за фактом зловживання посадовими особами ОСОБА_1 міської ради своїм службовим становищем при прийнятті рішень про вилучення земель колишнього військового містечка №62 у мікрорайоні Леваневців площею 31,7 га та подальшого незаконного їх надання в оренду та приватну власність фізичним та юридичним особам розпочато кримінальне провадження за ч.2 ст. 364 КК України.

В позові прокурор зазначив, що проведеною перевіркою прокуратури Миколаївської області виявлені порушення закону при передачі у власність земельної ділянки водного фонду. Так, рішенням ОСОБА_1 міської ради від 19.06.2009 року №35/51 та №36/61 від 04.09.2009 року затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 868 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд. На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ№140180 від 01.12.2009 року. Проте, вказана земельна ділянка відноситься до території зелених насаджень загального користування та зелених насаджень спеціального призначення, а також згідно з Правилами використання та забудови території м. Миколаєва, затвердженими рішенням ОСОБА_1 міської ради №15/41 від 17.10.2003 року спірна земельна ділянка належить до зони ландшафтно-рекреаційної загальноміського значення та туристично-рекреаційного комплексу, тому будівництво житлових будинків в межах вказаної території заборонено. Посилаючись на зазначене, а також на те, що надання земельної ділянки ОСОБА_2 відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_1 міської ради №36/61 від 04.09.2009 року ( п.п. 7, 7.1 розділу 4), визнати недійсним державний акт серії ЯИ№140180 від 01.12.2009 та повернути земельну ділянку у комунальну власність.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 міської ради не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за відсутності його представника, позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Згідно наданих до суду письмових заперечень зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, при цьому позивач звернувся до суду з даним позовом 08.07.2015 року з порушенням строків позовної давності, згідно ст. 261 ЦК України, оскільки органам прокуратури, які становлять єдину центральну систему, було відомо про прийнято ОСОБА_1 міською радою рішення №36/61 від 04.09.2009 року в момент його прийняття, оскільки при прийнятті цього рішення був присутнім помічник прокурора м. Миколаєва ОСОБА_4 Тому, відповідно до ст. 267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а ОСОБА_1 міська рада заявляє про застосування строку позовної давності. Безпідставні твердження позивача, що про порушення прокурор дізнався лише при проведенні перевірки у квітні 2015 року та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки прокурор не надав постанови прокуратури про проведення перевірок та/або матеріали, результати таких перевірок. Крім того, прокурором не доведено порушення інтересів держави. Так, спірна земельна ділянка в силу приписів п.а ч.2 ст. 83 ЗК України перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Миколаєва. В порушення вимог ст. 5 п.3 ЗК України та ст. 319 ч.6 ЦК України, звернувшись до суду з даним позовом в інтересах держави, прокурор фактично втрутився у володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває у власності територіальної громади м. Миколаєва, порушився при цьому встановлений законодавством України принцип невтручання держави у здійснення територіальною громадою м. Миколаєва права власності. При цьому, відповідно до ст. 5 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель та Указом Президента України від 13.04.2011 року №459/2011 центральним органом влади, на який покладені функції з нагляду (контролю) за використанням та охороною земель усіх категорій є Державна інспекція сільського господарства України. При цьому, право пред'явлення позов про повернення земельної ділянки у власність територіальної громади м. Миколаєва має виключно ОСОБА_1 міська рада. Посилання прокурора про порушення містобудівної документації є також безпідставними. За змістом норм матеріального права у разі відсутності проектів землеустрою, враховуються конкретні умови забудови, що склалися та данні містобудівної документації за кожною земельною ділянкою, яка надається у власність. При цьому, під час надання у власність спірної земельної ділянки, були враховані конкретні умови забудови, що склалися в м. Миколаєві.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містяь інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням ОСОБА_1 міської ради від 19.06.2009 року №35/51 п. 54 був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 22156 кв.м., у тому числі 55 кв.м. під капітальною забудовою, 99 кв.м. під спорудами, 1766 кв.м. під проходами, проїздами та площадками, 20236 кв.м. під зеленими насадженнями за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з відведенням її до земель комерційного використання, для обслуговування придбаного майна по вул. Спортивна, 25.

Пунктом 54.1 вказаного рішення передано ТОВ «Миколаївбудпроект» в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 22156 кв.м. для обслуговування придбаного майна по вул. Спортивній, 25 та зобов'язано землекористувача укласти договір оренди земельної ділянки.

10.08.2009 року ТОВ «Миколаївбуд проект», в особі директора ОСОБА_5, надано заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_6А, до компетентних органів, або до усіх кого це стосується, відповідно до якої ТОВ «Миколаївбудпроект» надало згоду, керуючись протоколом №6 від 25.06.2009 року загальних зборів засновників товариства, на вилучення земельних ділянок орієнтованою площею до 1000 кв.м. для будівництва індивідуальних житлових будинків по пров. Авіаційному в м. Миколаєві 19 громадянам, за рахунок земельної ділянки площею 22156 кв.м., яка надана рішенням ОСОБА_1 міської ради за №35/51 від 19.06.2009 року для обслуговування придбаного майна.

Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 04.09.2009 року №36/61 п. 7,7.1 розділу 4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 868 кв.м. за рахунок земель ТОВ Миколаївбудпроект з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по провулку Польотному, 14 в м. Миколаєві та надання ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 868 кв.м. для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров. Польотному, 14 в м. Миколаєва.

На підставі вказаного вище рішення відповідачці ОСОБА_2 01.12.2009 року видано Державний акт на прав власності на земельну ділянку серії ЯИ№140180, зареєстрований Державним земельним кадастром 29 жовтня 2009 року.

Згідно з проведеними КП Госпрозоахунковепроектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро замірами спірна земельна ділянка, яка розташована по провулку Польотному, 14 в м. Миколаєві, повністю входить в межі прибрежної захисної смуги Бузького лиману: відстань від урізу бузького лиману до крайніх точок спірної земельної ділянки становить 100,7 м, 69, 4 м, 72,5 м, 104, 1 м.

Відповідно до листа №17-1954 від 27.04.2015 року, земельні ділянки по пров. Польотному, 9-44 в м. Миколаєві, згідно Генерального плану м. Миколаєва, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР №403 від 24.11.1986 року, належать до території спеціального призначання, території зелених насаджень загального користування та до території пляжів, водних просторів.

Згідно Правил використання та забудови території м. Миколаєва, затвердженими рішенням ОСОБА_1 міської ради 315/41 від 17.10.2003 року земельні ділянки по пров. Польотному, 9-44 в м. Миколаєві, належать до зони ландшафтно-рекреаційної загальноміського значення та туристично-рекреаційного комплексу.

У відповідності з Генеральним планом м. Миколаєва, затвердженим рішенням міської ради №35/18 від 18.06.2009 року земельні ділянки по пров. Польотному, 9-44 в м. Миколаєві, віднесені до території зелених насаджень загального користування та до території зелених насаджень спеціального призначення.

Відповідно до ст.ст. 166, 188 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Отже, існуючою містобудівною документацією, а саме: Генеральним планом, Правилами використання та забудови території м. Миколаєва, а також державними будівельними та санітарними нормами встановлено, що будівництво житлових будинків в межах вказаної території заборонено.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЗК України та ст.4 ВК України землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів, належать до земель водного фонду. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, ст. 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин). Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта ст. 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права, землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Правовий режим прибережних смуг визначається ст. ст. 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до ст. 60 ЗК України , ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього середовища України № 434 від 05.11. 2004 р., у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони. Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Відповідно до ст. 83 ЗК України визначено, що землі водного фонду перебувають виключно у державній та комунальній власності, їх надання у приватну власність заборонено.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку.

Таким чином, на підставі викладено, проаналізувавши зазначені обставини у їх сукупності, суд приходить до переконання, що п.п. 7, 7-1 розділу 4 рішення ОСОБА_1 міської ради №36/61 від 04.09.2009 року в частині надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 868 кв.м. для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров. Польотному, 14 в м. Миколаєва є незаконним і підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги про визнання недійсним Державного акту на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 868 кв.м., розташовану по пров. Польотному, 14 в м. Миколаєві, суд приходить до наступного:

Так, відповідно до ст. 126 ч.1 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ст. 125 ч.1 , ст. 126 ч.1 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент прийняття радою рішення) право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

Отже, вказані вище норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, у зв'язку з чим суд вважає необхідним визнати недійсним державний акт на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2 на підставі незаконного рішення ОСОБА_1 міської ради №31/61 від 04.09.2009р., так як вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий.

У зв'язку з чим суд також приходить до переконання про задоволення і вимоги про зобов'язати ОСОБА_2 повернути у комунальну власність ОСОБА_1 міській раді спірну земельну ділянку розташовану по пров. Польотному, 14 в м. Миколаєві, як похідну від визнання недійсним та сканування рішення ОСОБА_1 міської ради про надання у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки та визнання недійсним державного акту на спірну земельну ділянку.

Крім того, суд прийшов до висновку, що прокурором не був пропущений строк позовної давності, а доводи представника відповідача ОСОБА_1 міської ради з цього приводу не приймає до уваги, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно ст. 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про пропущення свого права або про особу, яка його порушила.

Діюче законодавство щодо регулювання діяльності прокуратури не передбачає постійного системного нагляду органів прокуратури за дотриманням законності суб'єктами публічного та приватного права. Про зазначенні порушення, прокурор дізнався лише у квітні 2015 року, після здійснення перевірки матеріалів щодо порушень ОСОБА_1 міською радою земельного законодавства.

Посилання на присутність прокурора на сесії ОСОБА_1 міської ради не можуть впливати на перебіг позовної давності у вказаній справі, оскільки з самого рішення, прийнятого ОСОБА_1 міською радою не вбачається порушення законодавства, яке було встановлено лише при здійсненні перевірки.

Отже, позовну давність слід рахувати з квітня 2015 року, а не з вересня 2009 року.

Безпідставні також є заперечення відповідача ОСОБА_1 міської ради щодо незаконності прокурора з даним позовом, оскільки відсутні інтереси держави, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 121 ч.2 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно ст. 45 ч. 2 ЦПК України прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-який стадії цивільного процесу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99 під представництво прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що інтереси держави є оціночним судженням, у зв'язку з чим прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову, та визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Тому, з даним позовом прокурор звернувся до суду в межах наданих йому діючим законодавством повноважень і належним чином мотивував підстави представництва.

Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 міської на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 730,80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов прокурора міста Миколаєва до ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п.п. 7, 7-1 розділу 4 рішення ОСОБА_1 міської ради №36/61 від 04.09.2009 року в частині затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 868 кв.м. за рахунок земель ТОВ Миколаївбудпроект з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по провулку Польотному, 14 в м. Миколаєві та надання ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 868 кв.м. для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров. Польотному, 14 в м. Миколаєва.

Визнати недійсним Державний акт серії ЯИ№140180, виданий 01.12.2009 року на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 868 кв.м., розташовану по пров. Польотному, 14 в м. Миколаєві.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 міській раді земельну ділянку площею 868 кв.м., розташовану по пров. Польотному, 14 в м. Миколаєві з кадастровим номером :12:005:0014.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 міської на користь держави судовий збір по 365,40 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина