Справа № 474/970/15-ц
П. № 2/474/333/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.15 року смт Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сорочан А. В.

секретар судового засідання Татаренко О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (ПАТ КБ ПриватБанк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 402 грн. 29 коп., -

встановив:

29.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що у нього з відповідачем був укладений кредитний договір без номера від 16.01.2007 р., за яким ПАТ встановив ліміт кредитування за картковим рахунком на платіжну картку №100050 в сумі 1800 грн. зі сплатою 22.8 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 30.06.2015 року наявна заборгованість в розмірі 23 400 грн. 48 коп., з якої :

- 4998 грн. 19 коп.- заборгованість за кредитом ;

-13994 грн. 98 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом ;

- 4407 грн. 31 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

З врахуванням рішення Врадіївського районного суду від 18.03.2013 року, згідно якого було стягнуто з відповідачки 14 148 грн. 10 коп., позивач просив стягнути суму заборгованості по кредиту у розмірі 9252 грн. 38 коп. та 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 462 грн. 62 коп. - штраф (процентна складова). Всього 10 215 грн.

У подальшому представник позивача направив до суду заяву про уточнення позовних вимог шляхом їх збільшення та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 10402 грн. 29 коп., з якої 9493 грн. 58 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 908 грн. 71 коп.- заборгованість по комісії за користування кредитом. Всього заборгованість складає 10402 грн. 29 коп., яка виникла за період з 18.03.2013 року по 30.06.2015 року.

Представник позивача неодноразово в судове засідання не з'являвся, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судових засідань. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Відповідачка в судове засідання не з»явилась та особисто подала до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги не визнала та у задоволенні позову просила відмовити.

Відповідно до положень ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та вважає, що рішення у справі можливо постановити на підставі наданих сторонами письмових доказів.

Дослідив письмові докази, судом встановлено наступне.

16.01.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір без номера від 16.01.2007 р., за яким ПАТ встановив ліміт кредитування за картковим рахунком на платіжну картку №100050 в сумі 1800 грн. зі сплатою 22.8 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний ліміт неодноразово змінювався.

Вказаний договір був укладений шляхом підписання відповідачем заяви, яка разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг складає договір.

За вказаним договором, позивач вже звертався до суду та відповідно до рішення Врадіївського районного суду від 18.03.2013 року, позов було задоволено повністю та з відповідачки на користь ПАТ було стягнуто всього 14 148 грн. 10 коп. заборгованість станом на 30.11.2012 року, з якої 4998 грн. 19 коп.- заборгованість по кредиту, 4501 грн. 40 коп.- заборгованість по процентам, 3498 грн. 60 коп. заборгованість по комісії, 500 грн. штраф ( фіксована частина) та 649 грн. 91 коп. штраф ( процентна складова).

Вказане рішення набрало законної сили 29.03.2013 року та обставини, відповідно до ст. 61 ЦПК України, встановлені цим рішенням, не доказуються.

Після постановлення цього рішення та звернення його до виконання, відповідач суму заборгованості по кредиту повністю не погасила та у останньої перед банком існує невиконане зобов»язання.

Згідно уточненого розрахунку ПАТ, направленого позивачем до суду у цій справі 22.12.2015 року та виписки банку за карткою станом на 10.12.2015 року, у відповідачки наявна заборгованість в розмірі 10402 грн. 29 коп., яка виникла через неналежне виконання взятого на себе зобов»язання за період з 18.03.2013 року по 30.06.2015 року та складається з 9493 грн. 58 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 908 грн. 71 коп.- заборгованість по комісії за користування кредитом.

Наданий представником позивача розрахунок суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, повним та правильним, тому приймається судом до уваги при вирішенні позовних вимог банку.

Відповідно до ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З судового рішення, яке було постановлено за вказаним кредитом від 18.03.2013 року, вбачається, що мало місце стягнення всієї суми кредитної заборгованості по кредитному договору, та між сторонами на даний час існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини, що дає право на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Правова позиція по вказаному виду правовідносин висвітлена у Постанові ВСУ №6-1206цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є підставою для застосування судом першої інстанції в подібних правовідносинах.

Так, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За вимогами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Вказане положення міститься також і в абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність банківський кредит - це будь - яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь - яка гарантія, будь - яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь - яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Таким чином, виходячи з доказів наданих сторонами у цій справі, наявного невиконаного зобов»язання за кредитним договором зі сторони відповідача, не доведення належними та допустимими доказами відповідачем, що борг по кредиту реально повернуто, враховуючи вимоги чинного законодавства, умови договору, розрахунок заборгованості та рішення суду від 18.03.2013 року позов підлягає задоволенню у повному обсязі та з відповідачки підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 10402 грн. 29 коп.

На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати у виді судового збору, сплачені позивачем під час пред»явлення позову у розмірі 1218 грн., підлягають стягненню з відповідачки у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 16.01.2007 року у розмірі 10402 ( десять тисяч чотириста дві ) грн. 29 коп., яка виникла після 18.03.2013 року та складається з 9493 грн. 58 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 908 грн. 71 коп.- заборгованість по комісії за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати у розмірі 1218 ( одна тис. двісті вісімнадцять ) грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Врадіївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію рішення направити сторонам.

Суддя Сорочан А. В.