З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2015 року Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді - Колодяжної І.М.
при секретарі- Ягодіній М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів ,-
Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінення прізвища доньки з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» та стягнення аліментів на її утримання в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця і до повноліття дитини.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2011 року розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично шлюбні відносини припинені з грудня 2009 року , весь цей час відповідач життям доньки не цікавиться , не телефонує та не приймає жодної участі в утриманні та забезпеченні дитини. Останній раз відповідач бачив доньку 05.07.2010 року . На сьогоднішній день дитині вже шість років , вона не пам,ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу не бачила батька . Перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу ніхто не чинив. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонічна атмосфера оточення . Нагляд за станом здоров,я ,належне виховання дитини з моменту народження та по сьогоднішній день здійснює позивач. Участь у вихованні дитини приймає позивач , батько дитини її успіхами не цікавиться . Нехтування батьківськими обов,язками з боку батька , на думку позивача , принижує гідність дитини , а наявність людини , яка юридично має права батька , але фактично залишається чужою людиною , може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини , як з моральної , так і з правової точки зору.
У судове засідання позивачка не з,явилася , надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала.
Відповідач у судове засідання не з,явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з,явився.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2011 року розірвано,та після розірвання прізвище позивача , змінено на дівоче ОСОБА_1
Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками в свідоцтві вказані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» від 17.04.2015 року за №3000, позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неповнолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,мешкає разом з позивачем.
Судом також встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,знаходиться на утриманні позивача .
Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня подачі позовної заяви.
Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено , що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини , суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на користь позивача,до досягнення дитиною повноліття.
Як вбачається з копії інформації з КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла- садок) №355 Харківської міської ради від 30.04.2015 року за №79/01-29 , у вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , приймає участь мати , батько дитини в дошкільний заклад не приходив , успіхами дитини не цікавився.
Також , як вбачається з копії відповіді з КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №1» від29.04.2015 року , станом здоров,я та забезпеченням належного догляду дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 опікується мати , батько дитини з питань , що стосуються здоров,я дитини , до поліклініки не звертався.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-111, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Так, п. 16 вказаної Постанови передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
При розгляді справи в суді, позивачем не надано доказів , щодо звернення позивача до третьої особи для отримання висновку щодо можливості розв»язання спору (ч.5 ст.19 СК України), але позивач таких дій не вчинив, обмеживши суд в цій частині. Суд вирішив спір в порядку ст. 10 ЦПК України , і розглянув справу в межах наданих сторонами доказів. Так як норми Сімейного Кодексу і роз»яснення Пленуму Верховного Суду України не покладають безпосередньо на суд обов»язок витребувати такий висновок, а у служби у справах дітей відсутні повноваження бути ініціатором видачі висновку.
Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона у справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,тому позов задоволенню не підлягає.
Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст.. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2015 року і до повноліття дитини або зміни матеріального становища сторін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім ) грн.. 20 коп.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги , а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. М. Колодяжна