Справа № 372/98/15ц Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/2795/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 26 02.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Лащенка В.Д., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Бобко О.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.10.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачу ОСОБА_2 було відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 502, 00 доларів США з терміном до 15.10.2014 року. Однак, відповідач не виконує умови кредитного договору № 32.2/АА-126.07.2 від 15.10 2007 року. Згідно умов кредитного договору процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 12,5 % річних. Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору від 22.10.2008 року про внесення змін до п. 1.5 кредитного договору процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 16% річних. За наведених обставин позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 04.03.2015 року в сумі 14 171, 54 доларів США, з яких сума заборгованості за кредитом - 9 447, 19 доларів США; сума заборгованості за процентами по кредиту - 4 724, 35 доларів США; а також просить стягнути суму пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 3 992 774,94 гривень і 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 20 513,27 гривень.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" заборгованість за Кредитним договором №32.2/АА-126.07.2 від 15.10.2007 року в розмірі 14 171,54 доларів США, що складається з суми заборгованості за кредитом - 9 447,19 доларів США; суми заборгованості за процентами по кредиту - 4 724,35 доларів США, 294 000,00 гривень пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та 20 513, 27 гривень - в якості трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654, 00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, через порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не досліджував жодного документа про отримання кредитних коштів у іноземній валюті, хоча відповідач звертав увагу на те, що кредит був виданий у національній валюті. Крім того, розрахунок заборгованості позичальника по пені є завищеним, та значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем. Також позивачем безпідставно нараховано три проценти річних за порушення зобов'язання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 32.2/АА-126.07.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 502,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних терміном по 15 жовтня 2014 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 15 жовтня 2007 року було укладено договір застави № 32.2/АА-126.07.2, предметом якого є автомобіль марки NISSAN модель TIIDA.

22 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 32.2/АА-126.07.2 від 15 жовтня 2007 року, згідно якої сторони узгодили встановити процентну ставку за Кредитним договором в розмірі 16% річних.

Відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання умов договору встановлена розділом 3 кредитного договору, в т.ч. п. 3.9 якого передбачає, що за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 1,6 процентів від суми простроченої заборгованості.

Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами кредитного договору, завіривши кожен аркуш договору власноручним підписом.

Станом на 04 березня 2015 року у позичальника за кредитним договором № 32.2/АА-126.07.2 від 15 жовтня 2007 року існує заборгованість перед банком у розмірі 14 171, 54 доларів США, з яких сума заборгованості за кредитом - 9 447, 19 доларів США; сума заборгованості за процентами по кредиту - 4 724, 35 доларів США; а також нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 3 992 774,94 гривень і 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 20 513,27 гривень.

Розмір зазначеної заборгованості підтверджується долученим позивачем до матеріалів справи розрахунком. (а.с. 61-63)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції зазначив, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором 14 171, 54 доларів США та 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 20 513,27 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд з урахуванням обставин справи зменшив пеню з 3 992 774,94 до 294 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Зменшуючи розмір неустойки за невиконання боржником взятих на себе зобов'язань, суд першої інстанції, керуючись ч.3 ст.551 ЦК України, врахував істотні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру неустойки.

Доводи апеляційної скарги в частині недостатнього зменшення розміру пені не ґрунтуються на вимогах закону і наявні в матеріалах справи докази не дають підстави вважати, що суд першої інстанції зменшив розмір пені до суми, яка значно перевищує розмір збитків.

Доводи апелянта про те, що кредит був виданий в національній валюті, а не в іноземній, спростовуються умовами кредитного договору з якими відповідач погодився, підписавши його власноручним підписом та відповідно до якого було відкрито кредитну лінію саме в іноземній валюті. Крім того за клопотанням відповідача судом апеляційної інстанції було витребувано в банку первинні фінансові документи про отримання коштів, відповідно до яких (заява про видачу готівки) відповідач отримала в касі банку кошти в доларах США, а потім сама обміняла їх на гривню в касі банку.

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на безпідставність застосування ст. 625 ЦК України, оскільки за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такої позиції притримується пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 18 постанови № 5 від 30 березня 2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин".

Тому суд першої інстанції вірно виходив з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати боржником неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308-309 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Лащенко В.Д.