УХВАЛА

іменем україни

3 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Промислово-фінансовий банк» до ОСОБА_3, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Атон-ХХІ», товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Фаворит», про звернення стягнення на предмет застави за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 5 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 13 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Промислово-фінансовий банк» (далі - ПАТ «Промислово-фінансовий банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2012 року між ним та товариством з обмеженою діяльністю «Лізингова компанія «Фаворит» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Фаворит») укладено кредитний договір, за яким позичальнику надано грошові кошти у розмірі 430 тис. грн. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання цього ж дня між банком та товариством з обмеженою діяльністю «Атон-ХХІ» (далі - ТОВ «Атон-ХХІ») укладено договір застави транспортного засобу, за яким ТОВ «Атон-ХХІ» передало в заставу автомобіль марки FIAT «DOBLO», реєстраційний номер НОМЕР_1, відомості про заставу зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

ТОВ «Лізингова компанія «Фаворит» неналежним чином виконувала умови кредитного договору і станом на 4 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 300 922 грн 29 коп., у зв'язку із чим банк звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Фаворит» з вимогою про дострокове повернення кредиту.

10 квітня 2013 року ТОВ «Атон-ХХІ» зняло автомобіль з реєстрації та реалізувало його ОСОБА_3, якому 13 квітня 2013 року видано новий номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. При цьому банк, як заставодержатель, не надавав згоду на відчуження предмета застави.

У зв'язку із наведеним, та вважаючи, що застава зберігає силу для нового власника транспортного засобу, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 300 922 грн 29 коп. звернути стягнення на предмет застави - зазначений вище автомобіль.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 5 грудня 2014 року позов ПАТ «Промислово-фінансовий банк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2012 року у розмірі 300 922 грн 29 коп. звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки FIAT «DOBLO», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу ПАТ «Промислово-фінансовий банк» вказаного автомобіля з наданням йому усіх необхідних повноважень продавця. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 13 березня 2015 року рішення районного суду змінено. Зменшено суму заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2012 року з 300 922 грн 29 коп. до 91 899 грн 65 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вищевказані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору, допустив заборгованість, у зв'язку із чим банк має право на звернення стягнення на предмет застави, що належить ОСОБА_3, як особі, до якої перейшов предмет застави (автомобіль) у власність від заставодавця.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, змінивши при цьому розмір кредитної заборгованості, виходячи із її часткового погашення.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, які судами установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які правильно застосовані.

Судом установлено, що 23 травня 2012 року між ПАТ «Промислово-фінансовий банк» та ТОВ «Лізингова компанія «Фаворит» укладено кредитний договір, за яким позичальнику надано грошові кошти у розмірі 430 тис. грн. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання цього ж дня між банком та ТОВ «Атон-ХХІ» укладено договір застави транспортного засобу, за яким ТОВ «Атон-ХХІ» передало в заставу автомобіль марки FIAT «DOBLO», реєстраційний номер НОМЕР_1, відомості про заставу зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. ТОВ «Лізингова компанія «Фаворит» неналежним чином виконувала умови кредитного договору і станом на 4 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 300 922 грн 29 коп., у зв'язку із чим банк звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Фаворит» з вимогою про дострокове повернення кредиту.

10 квітня 2013 року ТОВ «Атон-ХХІ» зняло автомобіль з реєстрації та реалізувало його ОСОБА_3, якому 13 квітня 2013 року видано новий номерний знак НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. При цьому банк, як заставодержатель, не надавав згоду на відчуження предмета застави.

Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 3 квітня 2013 року № 6-7 цс13 та від 19 листопада 2014 року № 6-168 цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Судами безспірно встановлено, що на час відчуження спірного, заставного, автомобіля ОСОБА_3 обтяження не було припинено (а.с. 127-128). Крім того, ОСОБА_3 був обізнаний про таке обтяження під час перевірки предмета застави згідно з актом перевірки від 2 серпня 2012 року, де наявний його підпис (а.с. 191).

Ураховуючи викладене, доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, від якого згідно зі ст. 388 ЦК України майно, набуте за відплатним договором, не може бути витребуване, є безпідставним, оскільки в силу ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» він вважався би добросовісним набувачем за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього майна.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 5 грудня 2014 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик