Номер провадження: 22-ц/785/4315/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Драгомерецького М.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної позивачки ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної ОСОБА_4, - ОСОБА_5, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної ОСОБА_4, до ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про встановлення факту родинних стосунків, визнання права власності, виселення, скасування державної реєстрації та зобовязання зареєструвати права власності,

в с т а н о в и л а:

16 березня 2015 року представник ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної ОСОБА_4, - ОСОБА_5, звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить встановити факт родинних стосунків, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідною дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 23 листопада 1999 року, визнати за недієздатною ОСОБА_4, від імені якої діє опікун ОСОБА_3, право власності на квартиру АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1, зобовязати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, ОСОБА_7, зобовязати Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції зареєструвати

право власності на квартиру АДРЕСА_1 за недієздатною ОСОБА_4, від імені якої діє опікун ОСОБА_3 (а.с. 5-9).

Ухвалою суду першої інстанції відмовлено у відкриті провадження у справі (а.с. 2-3).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної ОСОБА_4, - ОСОБА_5, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу про відкриття провадження у справі, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права (а.с. 85-86).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної ОСОБА_4, - ОСОБА_5, його пояснення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги є тотожними, між тим ж самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав, які вже вирішені за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодить неможливо, виходячи з наступного.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 122 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду чи ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно із ч.2 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

У пунктах 2 та 3 постанови № 5 Пленуму "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" від 12 червня 2009 року Верховний Суд України розяснив, що, готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і розяснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду.

Уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, у позивача суд повинен зясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Зясовується правильність обєднання кількох однорідних

вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути повязаними між собою, для вирішення питання про їх обєднання або розєднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд зясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий).

З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК).

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Таким чином, при розгляді справи суд повинен був з'ясувати характер спірних про відносин сторін (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Предметом позову є те, що конкретно вимагає позивач.

Дійсно в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа №522/2099/13-ц за позовом ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 квітня 1999 року дійсним та визнання права власності на квартиру, та за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної ОСОБА_4, до ОСОБА_9, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, третя особа, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання правочинів недійсними, визнання права власності, виселення, встановлення факту родинних стосунків, скасування державної реєстрації та зобовязання зареєструвати права власності.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 відмовлено, позов ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної ОСОБА_4 задоволено частково в частині встановлення факту родинних стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року апеляційна скарга представника ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної ОСОБА_4, - ОСОБА_5, відхилена, апеляційна скарга ОСОБА_10 та ОСОБА_6 задоволена частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2013 року скасовано в частині позовних вимог ОСОБА_3 і в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 16-18).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2014 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної ОСОБА_4, - ОСОБА_5, відхилено, рішення апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року залишено без змін (а.с. 20-21).

При цьому суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд правильно визначив характер спірних правовідносин і вірно застосував положення норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 234, 256 ЦПК України, та ст. ст. 47, 48 ЦК УРСР (1963р.) та ст. 328 ЦК

України (а.с. 21).

В позовній заяві представник ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної ОСОБА_4, - ОСОБА_5, послався на наступні підстави, що матері ОСОБА_4 (до реєстрації шлюбу Гордашевської) Т.І. - ОСОБА_8 (до реєстрації шлюбу Гордашевській) ОСОБА_11 належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 1999 року. 23 листопада 1999 року ОСОБА_8 померла. 05 червня 2000 року ОСОБА_4 звернулась до Шостої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, до якої додала оригінал свідоцтва про право власності на житло від 27 квітня 1999 року, була заведена спадкова справа №327/2000 до майна померлої. Тому представник ОСОБА_3 ОСОБА_5, вважає, що на підставі ст. ст. 548,549 УК УРСР (1963р.) ОСОБА_4 набула права на спадщину з моменту її відкриття. Нотаріальна контора відмовляється видати їй свідоцтво про право на спадщину у звязку з тим,що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 22 січня 2008 року (а.с. 7).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов заявлений з інших фактичних та правових підстав, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що є рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тому ухвала суду першої інстанції перешкоджає подальшому руху справи й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п. 4, 311 ч. 1 п.4, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, який діє в інтересах та як законний представник недієздатної ОСОБА_4, - ОСОБА_5 задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2015 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_12

ОСОБА_2