АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1818/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 635/4916/14-ц Шевченко С.В.
Категорія: житлові Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Піддубного Р.М., Малінської С.М.

за участі секретаря - Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Жовтневий районний відділ у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року позивач у звернулася до суду з позовом, в якому просила постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 втратившим право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В обгрунтвання своїх позовних вимоги посилалася на те, що їй на підставі договору дарування, посвідченого 20 грудня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко A.B., належить квартира АДРЕСА_1.

На даний час в квартирі зареєстровані вона, її донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідач по справі - її дядька ОСОБА_2, який зареєстрований в квартирі з 09 серпня 2009 року, однак жодного дня у квартирі він не проживав, оплату за комунальні послуги не здійснював, ніколи не приймав участі в поточному ремонті квартири. На протязі тривалого часу він житлом не цікавиться, не має потреби в ньому, не несе ніяких витрат по його утриманню, не сплачує комунальні платежі, у зв'язку з чим їй доводиться мати витрати по оплаті за відповідача, особистих речей відповідача у квартирі не має. Ніяких перешкод в користуванні житловою площею у нього не було, зі скаргами про порушене і право не звертався. Наявність реєстрації відповідача в належному їй на праві приватної власності у житловому приміщенні суттєво обмежує її права володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, створює фінансові труднощі, оскільки вона отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні доньку. Таким чином, відповідач за даною адресою зареєстрований, однак фактично не проживає, тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач по справі позовних вимог не визнав та звернуся до суду з письмовими запереченнями, в яких просить у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на те, що не проживає у спірній і квартирі з поважних причин, оскільки на даний час ним оскаржене рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2014 року, а ОСОБА_3 у квартиру його не пускає.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_2 втратившим право користування житловим приміщенням квартирою № АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що позивачем були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини по справі, правильно визнав юридичну природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами і закон, що їх регулює.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду та знаходить його таким, що ґрунтується на повно і всебічно досліджених доказах, наданих сторонами, є таким що відповідає вимогам ст. ст. 57, 59, 64 ЦПК України та ст. 321, 391 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

По справі достовірно встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 20 грудня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко A.B., належить квартира АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 11.01.2011 року (а.с. 6, 10).

Згідно довідки комунального підприємства «Жилкомсервіс» дільниця №44, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 (а.с.8).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 серпня 2013 року у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсним відмовлено (а.с. 49-51). Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 серпня 2013 року залишено без змін (а.с. 52, 54). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 березня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ПРО визнання недійсним договору дарування відмовлено (а.с. 55-57).

За положенням ч. 1 ст. 317 та ч.1 ст.219 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями, ч. 1 ст. 321 ЦК передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 379 ЦК вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом щодо захисту свого права власності на спірне приміщення. Законодавцем передбачено право власника вимагати усунення перешкод у праві користування, розпорядження та володіння майном. Власник самостійно обирає спосіб захисту свого порушеного або оспорюваного права, одним з способів реалізації є позбавлення права користування.

По справі достеменно встановлено, що ОСОБА_2, зареєстрований у спірній квартирі з 09 серпня 2009 року, членом сім'ї власника не є, тому ОСОБА_3 мала право звертатися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України передбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді - .