"18" листопада 2015 р.
Справа №642/2924/15ц
Провадження №2о/642/63/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 р. Ленінський районний суд м. Харкова

у складі:

головуючого Лазарєва А.В.,

секретаря Клименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2015 р. до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 з проханням встановити факт, що частка померлої 01 січня 1997 р. ОСОБА_3Х в квартирі АДРЕСА_1 дорівнює ? та визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на цю частку за набувальною давністю.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка ОСОБА_1 зазначила про те, що у 1995 р. нею, її чоловіком ОСОБА_4, дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (бабусею чоловіка) була приватизована АДРЕСА_2. При цьому частка кожного співвласника не була визначена. Враховуючи те, що квартира була приватизована на 4-х осіб, вона вважає, що кожному співвласнику належить по 1/4 ч. квартири. У 1997 р. ОСОБА_3 померла. ОСОБА_4, її чоловік помер у 2014 р.. Вона сама користувалася квартирою, оплачувала всі комунальні платежі. Її дочка ОСОБА_2 більше ніж 12 років у квартирі не проживає. Виходячи з викладеного за нею слід визнати право власності на ? ч. спірної квартири за набувальною давністю після смерті ОСОБА_3.

У судове засіданні позивачка, її представник і відповідачка-1 ОСОБА_2 зявилися.

Представник відповідача-2, Харківської міської ради, до суду не зявився, надавши письмові заперечення проти позову. У запереченнях зазначено, що позивачка являється недобросовісним набувачем, а тому за нею неможливо визнавати право власності за набувальною давністю( а. с. 29 30).

Приймаючи до уваги, що ХМР про слухання справи була повідомлена належним чином, але її представник до суду не зявився, суд, керуючись ст.169 ЦПК України, вирішив розглянути справу за відсутністю представника ХМР.

Під час розгляду справи позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила, що після смерті ОСОБА_3 вона користувалася спірною квартирою, сплачувала комунальні послуги. Їй було невідомо чи була прийнята ким-небудь спадщина після смерті ОСОБА_3. 11 листопада 2014 р. помер її чоловік ОСОБА_4. Вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, але їй в усній формі нотаріусом було відмовлено, оскільки частку у квартирі після смерті ОСОБА_3 ніхто не прийняв. Після цього їй стало відомо про належність ? ч. квартири ОСОБА_3. Представник позивачки дав аналогічні пояснення.

18 листопада 2015 р. у судовому засіданні представник позивачки уточнив позовні вимоги. Він просив на підставі ст.357 ЦК України визначити, що частка ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності у квартирі складає ?, а потім визнати за позивачкою право власності на цю частку за набувальною давністю.

Відповідачка проти задоволення позову не заперечувала. Вона пояснила, що її мати ОСОБА_1 безперешкодно та відкрито володіє часткою квартири, що належить ОСОБА_3., сплачує всі комунальні платежі, здійснила ремонт у квартирі. Вона, ОСОБА_2, не претендує на право власності у вказаній квартирі.

У письмових поясненнях представник ХМР проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачка, згідно позовної заяви, достовірно знала, що частина квартири належала ОСОБА_3 і що вона володіла цією часткою незаконно.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 1995 р., виданого харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а. с. 4).

Відповідно до ст. ст. 355, 357 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або за законом.

Оскільки спірна квартира була приватизована 4-ма співвласниками, то суд визначає, що частка ОСОБА_3 у цій квартирі дорівнює ?.

01 січня 1997 р. ОСОБА_3 померла ( а. с.5).

На день смерті ОСОБА_3 у вказаній квартирі проживали та були зареєстровані: онук ОСОБА_4, 1945 р. н.; дружина онука ОСОБА_1, 1957 р. н.; дочка онука ОСОБА_2, 1976 р. н.; яка потім була виписана 22.10.2003 р. (а. с. 14).

Після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався (а. с. 45).

11 листопада 2014 р. помер ОСОБА_4 ( а. с. 13).

Після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини подала тільки позивачка ОСОБА_1. 19 листопада 2014 р.. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від спадщини відмовилися на користь ОСОБА_1 ( а. с. 48).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або законність набуття права власності не встановлені судом.

Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У відповідності до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності чим Кодексом, тобто згідно ч.1 Прикінцевих та перехідних положень, з 1 січня 2004 р..

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказом користування позивачкою часткою ОСОБА_3 у квартирі являються надані квитанції про оплату комунальних платежів.

Доводи позивачки про те, що вона не знала про належність ? ч. квартири бабусі свого чоловіка ОСОБА_3 і добросовісно заволоділа цим чужим майном не спростовані.

На підставі наведених доказів суд вважає, що позивачка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує безперервно ним володіти протягом 10 років, а тому суд визнає право власності за позивачкою на ? ч. спірної квартири за набувальною давністю.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212 215 ЦПК України, ст. ст. 328, 344, 355, 357 ЦК України пп.1,8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 р., суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визначити, що частка померлої ОСОБА_3 у спільній частковій власності в квартирі АДРЕСА_1 складає ?.

Визнати за ОСОБА_1 Кірине Андраніківною право власності за набувальною давністю на ? ч. квартири в будинку №67-а по вул. Клапцова в м. Харкові, що належала ОСОБА_3, яка померла 01 січня 1997 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь в розгляді справи, але не були присутніми під час проголошення судового рішення можуть оскаржити рішення в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя А.В. Лазарєв