Ухвалаіменем україни
27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_5, про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 21 квітня 2012 року між банком та відповідачем укладено договір № А261RX71310032, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3 193 грн зі сплатою 0,12 % річних за користування кредитом. Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань виникла заборгованість, яка станом на 15 липня 2014 року становить 9 369 грн 46 коп., з якої: 3 193 грн - заборгованість за кредитом, 3 грн 66 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 628 грн 43 коп. - заборгованість за комісією, 3 622 грн 01 коп. - пеня, 500 грн та 422 грн 36 коп. - штрафи. Посилаючись на викладене, ПАТ «Акцент-Банк» просило стягнути на його користь із ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Акцент-Банк», у якому просив визнати недійсним кредитний договір від 21 квітня 2014 року № А261RX71310032 на підставі ст. 225 ЦК України, оскільки на момент його укладення він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок хвороби.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 21 квітня 2014 року № А261RX71310032, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Акцент-Банк».

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 ст. 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в стягненні заборгованості за кредитним договором від 21 квітня 2014 року № А261RX71310032 та про визнання вказаного договору недійсним, виходячи з того, що на момент його укладення ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи від 06 листопада 2014 року № 632.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунО.В. Ступак