АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 жовтня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Поливач Л.Д., Ратнікової В.М.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про визнання недійсним договору факторингу,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 р. ОСОБА_1звернулася з позовом до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсним договору факторингу №15 від 28.11.2012 р., укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до якого останній отримав право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором № 2706/0708/71-457 від 18.07.2008 р.

На обгрунтування своїх вимог зазначала, що 18.07.2008 р. між нею та ВАТ «Сведбанк», правонаступником є ПАТ «Сведбанк», укладено кредитний договір № 2706/0708/71-457 від 18.07.2008 р., відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 145 000,00 доларів США, зі сплатою 11,4 % річних на строк з 18.07.2008 р. по 18.07.2038 р.

У грудні 2012 р. їй стало відомо, що між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» укладено договір факторингу № 15 від 28.11.2012 р.

Вказувала на те, що укладення договору факторингу щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - фізичних осіб суперечить вимогам законодавства, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не має генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а також, що при укладенні договору факторингу ПАТ «Сведбанк» передав її персональні дані, чим порушив охоронювані Конституцією України законні права та інтереси.

Справа №756/2330/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10561/2015
Головуючий усуді першоїінстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Крім того, ПАТ «Сведбанк» укладаючи договір факторингу грубо порушив вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого кредитна установа протягом дії мораторію не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, на користь у власність іншої особи.

Посилаючись на те, що договір факторингу суперечить ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 203, 215, 227 ЦК України, ст.ст.4, 5, 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.2, 6 Закону України «Про захист персональних даних» п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та контролю», Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», просила суд визнати недійсним договір факторингу №15 від 28.11.2012 р.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначала, що суд не звернув належної уваги на те, що договір факторингу від 28.11.2012 р. був укладений щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржника - фізичної особи (громадянина), що суперечить розпорядженню Держфінпослуг №231 від 03.04.2009 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 р. за №373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» та, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не має генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Крім того вказувала на те, що на порушення ч.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» ПАТ «Сведбанк» при укладенні договору факторингу здійснив передачу її персональних даних.

В судовому засідання представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те що рішення суду є законним та обгрунтованим.

Представник ПАТ «Сведбанк» в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи зазначена особа була повідомлена за останньою відомою суду адресою її місцезнаходження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що договір факторингу укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» з дотриманням вимог діючого законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено, що 18.07.208 р. між позивачем та ПАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір № 2706/0708/71-457, за яким банк зобов'язався надати позивачеві грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 145 000,00 доларів США на строк з 18.07.2008 р. по 18.08.2038 р. включно, а позивач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у відповідні терміни.

28.11.2012 р. між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» укладено договір факторингу №15, за яким Банк відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» вимоги по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених в реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку відповідну плату, в тому числі і за кредитним договором № 2706/0708/71-457 від 18.07.2008 р.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг вважається фінансовою послугою.

Частиною 5 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу може надавати послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» від 16.11.2012 р. має право на здійснення операцій факторингу.

З огляду на зазначені положення законодавства та ураховуючи, що сторонами договору факторингу є юридичні особи ТОВ «Фінансова компанія «Вектор Плюс» (Фактор) та ПАТ «Сведбанк» (Клієнт), а також, що кредит в іноземній валюті ОСОБА_1 надавався ПАТ «Сведбанк», доводи апеляційної скарги про те, що договір факторингу від 28.11.2012 р. був укладений щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржника - фізичної особи (громадянина), що суперечить розпорядженню Держфінпослуг №231 від 03.04.2009 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 р. за № 373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» та в порушення Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та контролю», оскільки ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» немає генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, є безпідставними.

Також безпідставним є і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, при укладенні договору факторингу ПАТ «Сведбанк» в порушення ч.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» здійснив передачу персональних даних позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до ст.47 цього Закону.

Згідно частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим акта цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлюються частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що оспорюваний договір факторингу укладено з дотриманням вимог діючого законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання його недійсним.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: