Справа № 452/955/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"04" червня 2015 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Топорович В.В.,

із участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Смородінова О.А.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самбірської районної ради Львівської області, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом. У підтвердження своїх вимог позивач покликається на те, що у квітні 2013 року ним було подано позов до місцевого суду про зобов'язання Самбірської районної ради вжити заходів щодо дострокового припинення повноважень депутата Самбірської районної ради ОСОБА_3 та письмове звернення до ОСОБА_3 з вимогою достроково припинити депутатську діяльність через порушення обмежень, встановлених ч. 7 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 4 ст. 5 Закону України «Про Статус депутатів місцевих рад». ОСОБА_3 будучи депутатом Самбірської районної ради та одночасно заступником міського голови з питань діяльності виконавчого комітету Новокалинівської міської ради, незважаючи на очевидність порушення нею законодавства, не припинила свою депутатську діяльність, а Самбірська районна рада не повідомила Самбірську ТВК про припинення повноважень ОСОБА_3 Протиправними діями відповідачі спричинили моральному здоров'ю позивача душевні страждання, а тому ОСОБА_1 просить стягнути в його користь з Самбірської районної ради 10000грн., із ОСОБА_3 - 5000грн. як відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією та бездіяльністю.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги позову та посилався на обставини, викладені в позовній заяві від 18.05.2015 року.

Представник відповідача Самбірської районної ради Смородінов О.А. позову не визнав і пояснив, що наявність неправомірних дій та бездіяльності районної ради по відношенню до ОСОБА_1 не встановлено жодним із раніше прийнятих судових рішень і, отже, відсутні підстави вважати шкоду заподіяною.

Однаково відповідач ОСОБА_3 пояснила про те, що порушене питання ОСОБА_1 законодавчо не було урегульованим до 12.05.2014 року, що відсутня її вина у спричиненні позивачу моральних збитків.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 до Самбірської районної ради Львівської області, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди слід відмовити за недоведеністю з наступних підстав:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів.

Із позовних вимог ОСОБА_1 убачається, що він просить стягнути з Самбірської районної ради та ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 15000грн., завданої йому їх незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю, що спричинили йому душевні страждання; оскільки через порушення обмежень, встановлених ч. 7 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 4 ст. 5 Закону України «Про Статус депутатів місцевих рад», ОСОБА_3 будучи депутатом Самбірської районної ради та одночасно заступником міського голови з питань діяльності виконавчого комітету Новокалинівської міської ради, незважаючи на очевидність порушення нею законодавства, не припинила свою депутатську діяльність, а Самбірська районна рада не повідомила Самбірську ТВК про припинення повноважень ОСОБА_3

Оскільки позивач не доводить жодними письмовими доказами, ані в своїх поясненнях під час судового розгляду справи про необхідність відшкодування йому моральної шкоди заподіяної незаконним рішеннями, дією та бездіяльністю Самбірської районної ради та ОСОБА_3, в який спосіб відповідачами така шкода йому спричинена; судом із позиції позивача не з'ясовано, які реально його права порушені відповідачами і які конкретно несприятливі наслідки спричинило для нього це порушення; а також те, чи є метою пред'явлення позову позивачем ОСОБА_1 захист (відновлення) його прав і законних інтересів і чи можливо при обраному ним способі захисту відновити (захистити) його права.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За змістом ст. 19 Конституції України, ст. 14 ЦК України, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007р. №8 «Про незалежність судової влади» не допускається постановлення судових рішень, які зобов'язують до вчинення дій, які не є обов'язковими для відповідача за законом, а також рішень, які передбачають втручання в компетенцію відповідача.

З огляду на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість пред'явлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою.

Ураховуючи вищенаведене в сукупності з матеріалами цивільної справи в цілому, виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; аналізуючи завуальовані письмові пояснення позивача ОСОБА_1, суд вважає, що в позові про стягнення моральної (немайнової) шкоди слід відмовити за недоведеністю.

Під час провадження в справі та під час судового розгляду позивачем не подано суду клопотань про доказування чи про звільнення від доказування встановлення вини і конкретного відповідача в зв'язку з бездіяльністю Самбірської районної ради, неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх функціональних обов'язків; встановлення причинно-наслідкового зв'язку між тим і спричиненою шкодою ОСОБА_1 Позивачем жодним чином не зазначено матеріальних збитків та не вмотивовано негативні наслідки, які настали для нього, ступінь вини в цьому відповідачів, виходячи з меж розумності та справедливості; не зазначено доказів, які б підтверджували кожну обставину, наведену в заявах про збільшення позовних вимог та в остаточній заяві з вимогою присудити п'ятнадцять тисяч гривень.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, ст. 23 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у позові до Самбірської районної ради Львівської області, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, - за недоведеністю.

Стягнути із ОСОБА_1 у дохід держави 243,6грн. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня його проголошення.

Даний примірник рішення виготовлений в нарадчій кімнаті та має силу оригіналу.

Суддя І.С. Казан.