Справа № 234/9406/15-ц
Провадження № 2/234/4339/15
Краматорський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді Переверзевої Л.І.,
при секретарі Малай Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, суд
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, посилаючись на наступні обставини.
В червні 2011 року між нею і відповідачем було укладено договір позики, згідно якого, ОСОБА_2 були передані грошові кошти в сумі 5800 ( пять тисяч вісімсот) доларів США для особистих потреб, які він зобовязався повернути в червні 2012 року, про що власноручно ним була написана розписка від 24.06.2011 року. Але до теперішнього часу, на неодноразові звернення добровільно повертати борг відповідач не реагує. Борг не повертає.
Вважає, що за укладеним між нею і відповідачем договором позики відповідач має сплатити їй станом на 26.06.2015 року за офіційним курсом гривні 124849 гривні 06 копійок.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області суду від 04 вересня 2015 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 127690,48 грн. та судові витрати у розмірі 1248,49 грн.

Однак у вищезазначеному судовому рішенні не було вирішено питання щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних та моральної шкоди.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 статті 220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Суд вважає можливим з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов′язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлені наступні обставини.

24 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів в сумі 5800 ( пять тисяч вісімсот) доларів США , про що було складено розписку.

Згідно вказаної розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 взайми гроші в сумі 5800 ( пять тисяч вісімсот) доларів США і зобовязався повернути в червні 2012 року.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та у порядку, що встановлені договором.

Але всупереч умовам договору і вимогам статті 1049 ЦК України, у зазначені в договорах строки ОСОБА_2 грошові суми позики ОСОБА_1 не повернув, та на момент розгляду справи судом вимога позивача про повернення грошових коштів відповідачем не задоволена.

За курсом Національного банку України станом на 04 вересня 2015 року, курс доллара США складав 2201,56 гривень за 100 доларів США. Таким чином, сума позики склала: 5800 долларів США х 22,0156 = 127690,48 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики були задоволені та з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто заборгованість у розмірі 127690,48 грн. та судові витрати у розмірі 1248,49 грн.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три відсотки річних мають скласти 11492,09 гривень, а саме із наступного розрахунку 1095 кількість днів прострочення за період 24.06.2011 по 24.06.2015 року. Таким чином, 3 % річних мають становити - 5800 долларів США , що становить 127690,48 гривень х 3% /365 х 1095 = 11492,14 гривень.

Вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на законі.

У звязку з чим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних у сумі 11492 ( одинадцять тисяч чотириста девяносто дві) грн. 14 коп.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає також необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки витрати у вигляді судового збору у сумі 142,36 копійок.

На підставі статтей 23, 625 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 15, 30, 60, 62, 202, 213, 214, 215, 220 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1на користь ОСОБА_1 3% річних у сумі 11492 ( одинадцять тисяч чотириста девяносто дві) грн. 14 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 142 грн. 36 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через даний суд. Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції має бути подана протягом десяти днів зі дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення надруковане у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області ОСОБА_3