Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади Гуляйпільської міської ради Запорізької області, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горова Яна Олександрівна, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її бабусі ОСОБА_6 відкрилася спадщина. Вона є спадкоємцем за заповітом, про існування якого дізналася нещодавно від своєї тітки. Посилаючись на те, що вона не могла своєчасно отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_6, що унеможливило отримання нею спадщини у встановлений законом строк, просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Встановлено ОСОБА_3 додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що строк для прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позивач має право на встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_4 є неналежним відповідачем, а територіальна громада визнала позов. Крім того, причини пропуску такого строку є поважними.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6

03 березня 2000 року ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого заповіла своєму синові ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) площею 6,36 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, право на яку підтверджується сертифікатом серії НОМЕР_1, виданим на підставі рішення Гуляйпільської районної державної адміністрації від 24 травня 1999 року № 164.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18 вересня 2013 року розтлумачено зміст заповіту ОСОБА_6 від 03 березня 2000 року як виявлення її волі заповідати ОСОБА_4 земельну ділянку площею 3,3100 га, що розташована на території Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області та належала при житті ОСОБА_6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 08 травня 2003 року.

18 грудня 2000 року ОСОБА_6 складено заповіт, яким остання заповіла квартиру АДРЕСА_1 та все рухоме й нерухоме майно онуці - ОСОБА_3

Задовольняючи позов, апеляційний суд зазначав, що ОСОБА_4 не є належним відповідачем, оскільки заповітом від 18 грудня 2000 року не охоплена земельна ділянка, яку він успадкував, а також позов визнано іншим відповідачем - територіальною громадою міста Гуляйпілля. На підставі зазначеного апеляційний суд дійшов висновку, що необізнаність позивачки про наявність заповіту є поважною причиною пропуску останньою строку на прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч 1 ст. 1270 ЦК Україниспадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року № 6-85 цс12.

Проте, вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначене увагу не звернув, у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України обставини справи встановив не повно; не врахував, що відсутність інформації про спадкову масу не впливає на обов'язок спадкоємця своєчасно звернутися до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а тому необізнаність позивачки про наявність заповіту не може свідчити про наявність істотних труднощів для звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини; не з'ясував та не зазначив в судовому рішенні, чи існували інші причини, які можна пов'язувати з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін