Справа № 199/3137/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

08 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного кредитного договору № 007М від 15 серпня 2007 року відповідач ОСОБА_1 в банківській установі позивача отримав кредит у розмірі 70 000,00 грн. Відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 24,0 % річних та щомісячної комісії у розмірі 0,5% від суми кредиту, що становить 350,00 грн. та здійснювати повернення кредиту щомісячними рівними платежами у розмірі 4 050,98 грн. Кінцевий строк погашення кредиту - 14 серпня 2009 року. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кошти в зазначеному розмірі. Умови погашення кредиту відповідачем не виконані, внаслідок чого позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором. 08 липня 2009 року судом видано судовий наказ № 2н-592/09, яким з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 31 850,46 грн. Відповідно до умов п. 7.4 Кредитного договору, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання відповідачем зобов'язань за ним. Оскільки станом на 08 квітня 2015 року рішення суду відповідачем виконано не було, заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач нарахував відповідачу проценти за користування кредитними коштами за період з 09 липня 2009 року (наступний день після дня ухвалення рішення) по 08 квітня 2015 року в сумі 31577,24 грн., а також комісію в сумі 350,00 грн. Умовами п. 4.1 кредитного договору передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення сплати повернення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позивач нарахував пеню за несплату (непогашення) кредиту та процентів за користування кредитними коштами у сумі 16427,01 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 48354,25 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь разом з понесеними ним судовими витратами.

Позивач Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк», належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить розглянути справу за відсутності свого представника.

Відповідач ОСОБА_1, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

За ухвалою суду розгляд справи проведений в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія кредитного договору № 007М (а.с. 6-9), укладеного 15 серпня 2007 року між відповідачем ОСОБА_1 та Акціонерним банком «Діамант», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк», за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 70000,00 грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами договору ОСОБА_1 зобов'язався повернути суму кредиту і сплатити плату за кредит на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором (п.п. 2.6 кредитного договору).

Позичальник зобов'язаний повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але у будь якому випадку не пізніше 14 серпня 2009 року (п.п. 1.1).

До позову додана копія судового наказу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська № 2н-592/09 від 08 липня 2009 року (а.с. 21), який набрав законної сили 25 листопада 2009 року, яким з ОСОБА_1 на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 31850,46 грн.

З розрахунку заборгованості (а.с. 12-13) вбачається, що з часу ухвалення зазначеного судового наказу до звернення позивача до суду заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23014,54 грн. відповідачем сплачена не була.

Відповідно до п. 7.4 кредитного договору, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання відповідачем зобов'язань за ним.

За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка у розмірі 24,0% річних, а також щомісячна комісія у розмірі 0,5% від суми кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 12-13), позивачем за період з 09 липня 2009 року по 08 квітня 2015 року нараховані відсотки за користування кредитним коштами в розмірі 31577,24 грн., а також комісія в розмірі 350 грн.

Розрахунок заборгованості за процентами та комісією позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений.

Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування позивачем процентів та комісії суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України в ухвалі № 6-26268вов08 від 30 травня 2012 року, згідно якого статтею ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що відноситься до параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Так, п. 6.1 кредитного договору, укладеного 5 серпня 2005 року між ЗАТ «ПриватБанк» і риболовецьким комерційним приватним підприємством «Славутич», визначено, що цей договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань за ним (а.с. 8). Таким чином, проценти за кредитним договором нараховуються до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань.

На підставі викладеного, позивач правомірно нарахував заборгованість за процентами та комісією, оскільки грошові зобов'язання за кредитним договором до цього часу не виконані.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повернення фактично отриманих позичальником кредитних коштів згідно цього договору та/або за несвоєчасну сплату процентів за користування ними та/або вказаної у п. 1.4 цього договору комісії, позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі діючої у період виникнення прострочення подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої (несвоєчасно сплаченої) суми за кожен день прострочення.

У зв'язку з простроченням ОСОБА_1 повернення кредиту, сплати відсотків та комісії за користування кредитом, позивачем на підставі п. 4.1 кредитного договору здійснене нарахування пені у розмірі 16427,01 грн. (а.с. 14-16).

Розрахунок суми пені позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Суд виходить з того, що згідно умов кредитного договору (п. 1.4, 2.6) заборгованість за відсотками та комісією мала здійснюватися щомісячними платежами з періодом сплати до 5 числа кожного місяця. Отже, 6 числа кожного місяця, у разі нездійснення до цього часу відповідачем чергового щомісячного платежу, позивач мав об'єктивну можливість довідатися про порушення свого права на отримання такого щомісячного платежу і початок перебігу строку давності щодо вимог про стягнення такого простроченого щомісячного платежу за відсотками та комісією починається з 6 числа відповідного місяця.

Позивач звернувся з позовом до суду 27 квітня 2015 року (а.с. 2).

Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, позивачем пропущено строк давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та комісією, строк сплати яких настав 05 квітня 2012 року.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України, до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Таким чином, позивачем пропущено строк давності щодо позовних вимог про стягнення пені, нарахованої станом на 27 квітня 2014 року.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року, за яким виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Відповідач своїми права скористався на власний розсуд та заяву про застосування позовної давності суду не надав.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд позбавлений можливості за власною ініціативою застосувати позовну давність.

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на підставі ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 48354,25 грн., яка складається з заборгованості:

· 31577,24 грн. за відсотками;

· 350 грн. за комісією;

· 16427,01 грн. за пенею.

З відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 483,54 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 та 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»:

- заборгованість за кредитним договором у розмірі 48354 гривень 25 копійок;

- судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 483 гривні 54 копійки;

усього стягнувши 48837 (сорок вісім тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 50 (п'ятдесят) копійок.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не з'явився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :