АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-8037 Головуючий у 1-й інстанції - Саадулаєв А.І.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

СоколовоїВ.В.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", третя особа - виконуючий обов'язки директора Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" Діденко Олег Валентинович, про поновлення на роботі, скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"), третя особа - виконуючий обов'язки директора ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" Діденко Олег Валентинович, про поновлення на роботі, скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т.2, а.с.235-248).

Третя особа, Діденко О.В., в судове засідання не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки 27 травня 2015 року (т.3, а.с.11). Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_3 та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, представників відповідача, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Позивач з 24 листопада 1998 року працювала в ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", а з 1 жовтня 1999 року займала посади начальника відділу кадрів, начальника управління по роботі з персоналом, начальника відділу по роботі з персоналом.

26 листопада 2014 року наказом виконуючого обов'язки директора Діденка О.В. за №295-П ОСОБА_3 була звільнена з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених Положенням про кадрову службу і правилами внутрішнього розпорядку, п.З ст.40 КЗпП України.

Наказ в.о. директора ДК "Газ України" від 7 листопада 2014 року №1147 "Про дисциплінарне стягнення" щодо оголошення позивачу догани є чинним, не скасований, дисциплінарне стягнення у порядку, визначеному ст.151 КЗпП України не зняте.

Факт порушення позивачем трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку є незаперечним, будь-яких порушень приписів чинного законодавства у застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення відповідач не допустив, а відтак, наявність нагороджень та/або заохочень позивача, не знімає з неї відповідальності за виявленні відповідачем порушення.

Факти невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на ОСОБА_3 трудовим договором, встановлені комісією та викладені в акті перевірки від 21.11.2014. Обґрунтованих заперечень на спростування викладеного в цьому акті перевірки позивач не надав, доказів, які б спростовували викладене в акті перевірки, суду також не надано.

Встановлення в діях позивача дисциплінарного проступку та видачі наказу про звільнення, який став підставою 26 листопада 2014 року, передував наказ про оголошення догани.

Посилання представника позивача на перебування у лікувальному закладі, що незаконно визнано порушенням трудової дисципліни і стало підставою оголошення догани є безпідставним, оскільки, спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, листом Комунального закладу «Київська обласна лікарня №2», з якого вбачається, що стан здоров'я ОСОБА_3 - задовільний і нагальної потреби у відвідування лікаря не було.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог не відповідають дійсним обставинам справи та положенням матеріального закону.

Указані обставини, ураховуючи положення ст. 309 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із подальшими змінами), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, пунктом 23 вищезазначеної постанови роз'яснено, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При оспоренні до суду наказу про звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України, суд зобов'язаний перевірити усі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установлений законом строк; у даному випадку головним є те, що чи оспорюються ці накази позивачем при оспоренні самого звільнення.

Відповідно до наявних у справі письмових доказів ОСОБА_3 26 листопада 2014 року була звільнена з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених Положенням про кадрову службу і правилами внутрішнього розпорядку, п.З ст.40 КЗпП України.

Наказу № 295-П від 26.11.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3." передував наказ № 114 від 07.11.2014 року "Про дисциплінарне стягнення" про оголошення ОСОБА_3 догани.

Указане дисциплінарне стягнення - догана, застосоване до ОСОБА_3 за фактом її відсутності на робочому місці 21 жовтня 2014 року з 10.59 до 14.00. та інші порушення внутрішнього трудового розпорядку ДК "Газ України", які мали місце 06.10.2014, 07.10.2014, 10.10.2014, 13.10.2014, 14.10.2014, 16.10.2014 та 21.10.2014.

Відповідно до змісту наказу №114 від 07.11.2014 встановлені факти систематичного порушення ОСОБА_3 п.5.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку ДК "Газ України", затверджених наказом Компанії від 29.10.2008 № 265, а також порушення абзаців 8 та 10 п.3.1. цих Правил (т.1, а.с.198-199; т.2, а.с.48).

Відповідно до змісту абзаців 8 та 10 п.3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку ДК "Газ України", затверджених наказом Компанії від 29.10.2008 № 265, працівники зобов'язані: не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам Компанії; шанобливо ставитися до відвідувачів Компанії, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування.

Пунктом 5.2. цих Правил встановлений час початку і закінчення щоденної роботи працівників та час перерви для відпочинку і харчування.

Докази на підтвердження допущених ОСОБА_3 порушень внутрішнього трудового розпорядку ДК "Газ України", які мали місце 06.10.2014, 07.10.2014, 10.10.2014, 13.10.2014, 14.10.2014, 16.10.2014 та 21.10.2014, у матеріалах справи відсутні.

Докази дотримання передбаченої ч.1 ст.149 КЗпП України процедури застосування дисциплінарного стягнення щодо вищенаведених порушень у матеріалах справи також відсутні.

У своїх письмових поясненнях з приводу відсутності на роботі 21 жовтня 2014 року з 10.59 до 14.00(пояснювальна записка від 23.10.2014; т.1, а.с.23) ОСОБА_3 пояснила, що вона дійсно була відсутня на роботі, однак з поважних причин, оскільки за станом здоров'я вимушена була звернутися до лікаря за медичною допомогою. Після відвідування лікаря, призначеного лікарем термінового обстеження та прийняття ліків вона повернулася на роботу. Оформлення тимчасової непрацездатності та госпіталізація, які були запропоновані лікарем, відкладені за її (ОСОБА_3.) проханням. Виконання доручення по наданню документів до ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" було забезпечене головним фахівцем відділу ОСОБА_5

З наявних у справі письмових доказів убачається, що 21 жовтня 2014 року з 11.15 - 12.00 ОСОБА_3 була на консультації у лікаря, в цей день було проведене обстеження ЕКГ, РЕГ. З 24.10.2014 року проходила лікувально-профілактичний курс в умовах денного стаціонару. З 24 жовтня по 6 листопада 2014 року ОСОБА_3 був виданий листок непрацездатності (т.1, а.с.24-39; 189; т.2., а.с.88).

Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я.

Отже, факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обов'язків з поважних причин і на законних підставах звільняє його від їх виконання та відповідальності за їх невиконання.

Ураховуючи, що факт перебування ОСОБА_3 під час відсутності на роботі у лікувальній (медичній) установі підтверджений допустимими - письмовими, доказами, ураховуючи, що за результатами цього перебування у лікаря та проходження призначеного ним у цей день обстеження ОСОБА_3 у подальшому - через два дні, був виданий листок непрацездатності та призначений курс лікування в умовах денного стаціонару, суд приходить до висновку про те, що 21 жовтня 2014 року ОСОБА_3 була відсутня на робочому місці з 10.59 до 14.00 з поважних причин.

Зазначений у листі головного лікаря Київської обласної лікарні №2 до ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" висновок, що стан ОСОБА_3 21 жовтня 2014 року не був небезпечним для життя (т.2, а.с.88), не впливає на поважність причин відсутності позивача в цей день на роботі, оскільки впевнитися у тому, що загрози її життю немає, ОСОБА_3 змогла саме звернувшись за допомогою до лікаря, який призначив відповідне термінове обстеження та курс лікування з видачею листка непрацездатності.

Крім того, у розпорядженні суду відсутні докази, що унаслідок відсутності ОСОБА_3 на роботі в означений період була заподіяна якась шкода інтересам ДК "Газ України". Доказів того, що неповідомлення ОСОБА_3 керівника Компанії та Управління внутрішньої безпеки про перебування у медичній установі та заміну представника від Компанії для передачі документів до НАК "Нафтогаз України", призвело до негативних наслідків для ДК "Газ України", суду також не надано.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани за наказом № 114 від 07.11.2014 року "Про дисциплінарне стягнення" було застосоване до ОСОБА_3 без достатніх на те підстав, а тому цей наказ може бути визнаний судом незаконним.

Оскільки наказ № 114 від 07.11.2014 року "Про дисциплінарне стягнення" про оголошення ОСОБА_3 догани визнається судом незаконним, підстав для звільнення позивача за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне неналежне виконання своїх посадових обов'язків немає навіть у разі доведеності вчинення порушення трудових обов'язків, зазначених у наказі про звільнення № 295-П від 26 листопада 2014 року.

З огляду на викладене цей наказ також повинен бути визнаним незаконним.

Оскільки звільнення ОСОБА_3 за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України проведене з порушенням трудового законодавства, позивач підлягає поновленню на роботі.

За правилом ч.2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до наданої ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" довідки № 31/15-850 від 04.03.2015 середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 складає 1 577 грн. 23 коп. (т.2, а.с.27). Час вимушеного прогулу з 27 листопада 2014 року по 11 червня 2015 року включає 131 робочий день. Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 206 617 грн. 13 коп. (1577,23 х 131).

За правилом ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, стаття 237-1 КЗпП містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом зазначеного положення Закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Суд, установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосовувати відповідальність, що передбачена ст. 237-1 КЗпП.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК).

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків щодо компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі 6-23цс12).

В даному випадку при визначенні розміру компенсації на відшкодування заподіяної позивачу незаконним звільненням моральної шкоди, яка виразилась (відповідно до змісту позовної заяви; т.1, а.с.3) у моральних переживаннях, пов'язаних із позбавленням роботи, необхідністю прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, суд ураховує, що незаконне звільнення ОСОБА_3 відбулося за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, що є компрометуючою обставиною та перешкоджає подальшому працевлаштуванню. Матеріальне становище позивача унаслідок незаконного звільнення погіршилося, що змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх прав у суді. За наведених обставин суд вважає за можливе визначити компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Указаний розмір на переконання суду буде відповідати характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та вимогам розумності і справедливості.

За правилом ст.88 ЦПК, оскільки позивач є особою, звільненою від сплати судового збору, з ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 359 грн. 77 коп. (2116, 17 + 243,60 (ставка за немайновими вимогами)).

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати незаконним наказ № 114 від 07.11.2014 року "Про дисциплінарне стягнення" про оголошення ОСОБА_3 догани.

Визнати незаконним наказ № 295-П від 26.11.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3.".

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника відділу роботи з персоналом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" з 27 листопада 2014 року.

Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 листопада 2014 року по 11 червня 2015 року у розмірі 206 617 грн. 13 коп., компенсацію на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., а всього: 211 617 грн. 13 коп. (Двісті одинадцять тисяч шістсот сімнадцять грн. 13 коп.).

Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в дохід держави судовий збір у розмірі 2 359 грн. 77 коп. (Дві тисячі триста п'ятдесят дев'ять грн. 77 коп.)

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова