АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4143/2015 Головуючий 1 інст. Олізаренко С.М.
Справа № 646/3844/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2015 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відстрочку виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

25.03.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою в якій просив розстрочити виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на два роки, тобто до 18.08.2017 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 вказував, що на даний час він не має фінансових можливостей одноразово або у стислі строки сплатити всю суму, оскільки він не працевлаштований, стабільних доходів не має, у березні 2014 року травмував коліно, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких він щомісяця передає ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 1000 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про розстрочку виконання рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказану ухвалу, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, і постановити нову, якою задовольнити заяву про розстрочку виконання рішення в повному обсязі.

В обґрунтування скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його скрутному матеріальному становищу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, посилаючись на ті ж самі обставини.

Позивач ОСОБА_8 проти апеляційної скарги заперечувала і просила її відхилити, посилаючись на те, що вона також знаходиться в скрутному матеріальному становищі, їй необхідно постійне лікування після отриманої травми, а ОСОБА_3 здорова працездатна особа щодня їздить на роботу.

ОСОБА_3 на це пояснив, що працює неофіційно, заробіток має тимчасовий характер. Посилався на те, що судом безпідставно з нього стягнута значна сума на відшкодування моральної шкоди, доказів якої у справі немає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не оспорюється та підтверджується належними доказами, щорішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.08.2014р. частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 352,55 грн. на відшкодування матеріальну шкоду (витрати на ліки), 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 369 судових витрат, а всього 4721 грн.83 коп. у звязку з тим, що 01.12.2012 року внаслідок порушення відповідачем правил утримання його собака вибігла за ворота подвіря і покусала ОСОБА_4 (а.с. 125-126).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30.09.2014р. рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18.08.2014 року залишено без змін.(а.с. 158-159)

Рішення суду у касаційній інстанції сторонами не оскаржено, набрало законної сили, однак у добровільному порядку ОСОБА_3 рішення суду не виконує.

Постановою державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 07.11.2014 року відкрито виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, однак у примусовому порядку рішення суду до цього часу також не виконане (а.с. 168-170).

Постановляючи 28 травня 2014 року ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про розстрочку виконання рішення, суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно дослідив докази, що стосуються вирішення даного питання, і у відповідності з вимогами закону дійшов до правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви ОСОБА_3

Згідно ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Стаття 373 ЦПК України допускає, як виключення із загального правила, можливість відстрочення чи розстрочення судом виконання рішення суду у виняткових випадках, як то: хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз'яснено, що задоволення заяви про відстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, з врахуванням наведеного відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням.

Статтею 13 ЦК України заборонено вчинення дій або зловживання правом, якщо цими діями завдається шкода іншій особі, у даному випадку стягувачу.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у заявника відсутні обставини, які мають характер особливих або виняткових, у зв'язку з чим можуть бути підставою для відстрочки виконання рішення суду в розумінні вимог закону.

Обставини, на які посилався ОСОБА_3 у заяві про розстрочення виконання рішення та в апеляційній скарзі, існували на момент ухвалення рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а тому вони не можуть бути розцінені як виняткові випадки.

Доводи апеляційної скарги про тяжкий матеріальний стан ОСОБА_3, оскільки він офіційно не працює і не має стабільного заробітку та повинен утримувати двох неповнолітній дітей є безпідставними оскільки саме по собі матеріальне становище сторони не є винятковою обставиною для відстрочення виконання рішення у розумінні положень ст.373 ЦПК України. Крім того, з моменту вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення пройшло більше двох років, однак ним не було здійснено жодної виплати на відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_9

Доводи апеляційної скарги, є тотожними з доводами викладеним в заяві ОСОБА_3 про розстрочку виконання рішення і яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку тому підстав для скасування чи зміни оскарженої ухвали немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п.1 ст.312, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: