Номер провадження 2/754/6480/15
18 грудня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Панченко О.М.
при секретарі Буцко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод в користуванні власністю, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що його дід, ОСОБА_3 15.04.1969 року на підставі ордеру на житлове приміщення разом з родиною вселився в квартиру, серед яких є і його батько ОСОБА_4 Відповідно до договору дарування частини квартири від 27.06.2015 року його батько подарував йому 28/100 частин квартири АДРЕСА_1. На даний час в спірній квартирі проживають тітка позивача, його сестра відповідач по справі та племінник. Відповідач ОСОБА_2 всіляко перешкоджає позивачу в користуванні квартирою, змінила замки, не пускає в квартиру. Він неодноразово намагався вселится в спірну квартиру та його сестра викликала працівників поліції, при його здивуванні останні не звернули уваги на те, що він є законним власником 28/100 частин спірної квартири, тому він змушений звернутись за захистом своїх прав до суду.
В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з'явилась, повідомлена належним чином за адресою її реєстрації.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті та зловживанням наданими процесуальними правами, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, на підставі ордера на житлове приміщення №В 107236 від 15.04.1969 року дідові позивача ОСОБА_3 на сім'ю із семи осіб була надана чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.
За договором дарування від 27.06.2015 року батько позивача ОСОБА_4 подарував йому 28/100 частин квартири АДРЕСА_1.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.02.2015 року батькові позивача по справі було виділено в користування кімнату площею 17,1 кв.м. у вказаній вище квартирі.
Відповідно ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням
Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки нарівні з наймачами.
Відповідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Крім того, Конституційний суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001 констатував: Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (сттатя2) та іншими міжнародно-правовими актами.
Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України)
В судовому засіданні встановлено і підтверджено, що позивач ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі, оскільки відповідач ОСОБА_2 категорично заперечує проти спільного користування жилим приміщенням, змінює замки та відчиняти йому двері відмовляється.
Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою, замінені замки на вхідних дверях.
Керуючись позиціями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.
Згідно із ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 478,00 грн. у відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 9, 64 ЖК України, ст.ст. 11-16 ЦК України, ст.ст. 10, 57-61, 88, 169, 212-215, 224-233 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою №44 по вул. Мілютенка, 11 в м. Києві шляхом вселення його до зазначеної квартири.
Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою 44 по вул. Мілютенка, 11 в м. Києві.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 478, 00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави не доплачений при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 10 грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя