Дата документу 26.05.2015
Справа № 334/1172/15-ц
Провадження № 2/334/1035/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Єфремовій Д.Ю., за участю адвокатів Логінової В.В., Зінчик В,В., розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-тя особа Ленінський районний відділ Управління державної міграційної служби України про усунення перешкод у здійсненні права власності,-

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому вказує, що він від моменту народження і до теперішнього часу зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1. Крім нього у вказаній квартирі зареєстрована і проживає його колишня дружина ОСОБА_3 Після розірвання шлюбу 28.04.2014 року вони не ведуть спільного господарства, але продовжують разом проживати у квартирі, при цьому він займає кімнату площею 17,4 кв.м , а відповідачка кімнату з балконом площею 14,1 кв.м.

З травня 2014 року між ними постійно виникають сварки щодо порядку оплати за користування житлом, у зв'язку з чим він самостійно вимушений сплачувати спожиті комунальні послуги.

Позивач вважає, що він, переставши бути членом сім'ї влаcника квартири, між тим має право користуватися жилим приміщенням на рівні з власником квартири, т.я. іншого житла він не має, угод щодо оплати та користування квартирою з відповідачкою не укладалося.

Позивач просить суд визначити порядок користування квартирою та виділити йому у користування кімнату площею 17,4 кв.м., а в відповідачці кімнату площею 14,1 кв.м., кухню, коридор, ванну кімнату і туалет, а також балкон - залишити у їх спільному користуванні та розділити особові рахунки.

У судовому засіданні ОСОБА_2 і його адвокат підтримали заявлені вимоги і просили їх задовольнити.

ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги про визначення порядку користування квартирою не визнала і подала до суду зустрічну позовну заяву, у якій просить усунути перешкоди у здійснені права власності на спірну квартиру шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона як власник позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним майном, а ОСОБА_2 створює неможливі умови для спільного проживання.

У судовому засіданні ОСОБА_3 і її адвокат заявлені зустрічні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

ОСОБА_4 зустрічний позов не визнає, вважає його необґрунтованим, т.я. він ніяким чином не перешкоджає власнику здійснювати його право, не псує і не руйнує житло, використовує його за призначенням, а крім того, не має іншого житла крім цього. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник 3-ї особи просив суд розглядати справу без його участі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, думку адвокатів, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло №2302 виданого 26.12.2006 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, складається з двох суміжних кімнат.

У вказаній квартирі зареєстровані і проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано 28.04.2014 року, разом з тим, після розірвання шлюбу вони продовжують проживати у вказаній квартирі.

Оплата за спожиті комунальні послуги здійснюється на особовий рахунок ОСОБА_3, ОСОБА_2, якому частково відшкодовуються понесені витрати, чого сторони не заперечували у суді.

Статтею 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу

Згідно ч.2 ст. 62 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.1 ст. 162 ЖК Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Судом установлено, що будь-яких угод щодо порядку вселення та користування вказаним жилим приміщенням між сторонами на платній чи безоплатній основі не укладалося.

ОСОБА_2 займав кімнату площею 14,1 кв. м., а з січня 2015 року він самоуправно переніс речі ОСОБА_3 до кімнати площею 14,1 кв.м., а сам зайняв кімнату площею 17,4 кв.м.

Згідно роз'яснень наданих у п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» у разі якщо виділ частки будинку неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями ( квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що встановити порядок користування спірною квартирою неможливо, оскільки кімнати не є відособленими, а перепланування у квартирі не зареєстровані у встановленому порядку, а доводи позивача за первісним позовом, що кімнати відособлені, про що на його думку свідчать надані для огляду суду фотографії, не підтверджуються матеріалами технічного паспорту на вказану квартиру.

Покази свідків ОСОБА_5,. ОСОБА_6, ОСОБА_7 суд оцінює критично, т.я їх покази доводять лише факт проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі, а щодо порядку користування нею та власності, то ці факти їм невідомі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_2 вимоги не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути задоволені.

Що стосується вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності на належну їй квартиру, то суд виходить з такого.

Ст. 150,155 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком ( квартирою)

Гарантуючи захист права власності закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть коли ці порушення не поєднані з позбавленням володіння його нерухомого майна.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 386 , 391 ЦК України.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом установлено, що шлюб між сторонами розірвано 28.04.2014 року, між стонами склалися неприязні стосунки, у зв'язку з чим ви никають скандали та лайки з приводу користування вказаним жилим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

У порушення приписів закону, ОСОБА_3 як власник житла була позбавлена права визначити, яку кімнату може зайняти ОСОБА_2, т.я. той самоуправно визначив цей порядок і зайнявши кімнату, яка за площею перевищує кімнату, яку займає ОСОБА_3

Неприязні стосунки між сторонами позбавляють ОСОБА_3 улаштувати своє особисте життя , вона позбавлена можливості запрошувати друзів та родичів до себе до дому, крім того, суміжне розташування кімнат не дозволить уникати зустрічей один з одним, що у подальшому може призвести до поглиблення конфлікту.

Крім того, колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області рішенням від 14.01.2015 року установлено, що ОСОБА_2 мав у власності ? частину квартири АДРЕСА_3 але він добровільно нею розпорядився подарувавши належну йому частку племінниці.

Будь-яких доказів, що він не має у власності чи користуванні іншого житла суду не надано.

Доводи позивача ОСОБА_3 щодо неможливості сумісного проживання не доведені належними доказами і не відповідають приписам ст. 116 ЖК України.

Покази свідка ОСОБА_8 суд також оцінює критично, т.я остання доводиться позивачці близькою родичкою - матір'ю, а тому опосередковано зацікавлена у вирішенні спору.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 109 ЖК України Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, ст. 64,150,155, 162 ЖК України, ст. 15,16, 319, 321, 386,392 ЦК України, суд, -

В и р і ш и в:

В і д м о в и т и у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування жилим приміщенням.

Позов ОСОБА_3 - з а д о в о л ь н и т и.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Зобов'язати Ленінський районний відділ Управління державної міграційної служби України зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Дубина Л. А.