АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу і визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та зміни черговості одержання права на спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та позивача з 23.02.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_1 і визнати спадкоємцем четвертої черги за законом. Змінити ОСОБА_1 черговість одержання права на спадкування, шляхом визнання спадкоємцем першої черги спадщини, що відкрилась у зв'язку із смертю ОСОБА_5

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2015 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме порушення ст. 6, 8, 13, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В обґрунтування своїх доводів вказує, що судом незаконно було відмовлено в задоволенні заяви про виклик свідків, порушено принцип змагальності сторін у цивільному процесі. Зазначила, що виписка з амбулаторної картки пацієнта ОСОБА_5 підтверджує, що останній потребував сторонньої допомоги, у зв'язку із станом здоров'я, судом не було надано часу позивачу для подання письмових пояснень щодо заперечень відповідача.

Справа № 752/19571/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5432/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сальнікова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх вимог.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 85 років помер ОСОБА_5, про що 01.07.2014 складено актовий запис №168 відповідно до свідоцтва про смерть (а. с. 13). Позивач ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_8 тривалий час (більше 10 років) проживають і зареєстровані в квартирі, що належала на праві власності ОСОБА_5, яка розташована за адресою в АДРЕСА_1 (а. с. 17). Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входить вищевказана квартира. Заявник вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом щодо зазначеної квартири, оскільки з 23.02.2004 по ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилася зі спадкодавцем в фактично шлюбних відносинах, вела з останнім спільне господарство, мали спільний бюджет та витрати (а. с. 20-43). ОСОБА_1 піклувалась за померлим, оскільки останній мав ряд хронічних захворювань відповідно до виписки з амбулаторної картки пацієнта (а. с. 44-49). При житті ОСОБА_5 склав заповіт, на підставі якого заповів вищезгадану квартиру в рівних частинах своїм онукам ОСОБА_3 та ОСОБА_9.(ОСОБА_9). 13.08.2014 позивач звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, однак нотаріусом було відмовлено, оскільки ОСОБА_1 є сторонньою особою для спадкодавця, у зв'язку з чим остання звернулася до суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Аналіз зазначених норм права та постанови Пленуму Верховного Суду України дає можливість зробити висновок про те, що в даному конкретному випадку встановлення факту, що має юридичне значення, неможливе в порядку окремого провадження за двох обставин: наявності інших спадкоємців та існування спору між ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 своєї Постанови №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачка не довела в суді той факт, що позивачка знаходилася з ОСОБА_5 з 2004 року по 2014 рік у фактично шлюбних відносинах.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі вищезгаданого позову позивачка на підтвердження вищезгаданого факту просила допитати свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,ОСОБА_15, які є мешканцями будинку, в якому проживав спадкодавець. Також з матеріалів справи вбачається, що у задоволенні даного клопотання суд першої інстанції безпідставно відмовив.

Вказане процесуальне порушення потягло за собою неправильне вирішення справи по суті, в зв'язку з чим колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Допитані при розгляді вказаної справи в порядку апеляційного провадження вищезгадані свідки кожен окремо підтвердив той факт, що ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 з 2004 року по 2014 рік мешкали разом в одній квартирі, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, вели себе як чоловік та жінка, тобто знаходилися в фактично шлюбних відносинах.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи, що відповідачі не надали суду доказів на спростування того, що позивачка не перебувала із спадкодавцем у вищезгаданий період в фактично шлюбних відносинах, а також враховуючи те, що позивачка під час апеляційного розгляду справи підкреслила, що встановлення вказаного юридичного факту їй необхідно для забезпечення права на користування та проживання в спірній квартирі, колегія суддів вважає за можливе задовольнити дану частину її позовних вимог та визнати той факт, що в період з 23.02. 2004 по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 знаходилися в фактично шлюбних відносинах.

Що стосується інших позовних вимог, то колегія вважає наступне.

Звертаючись до суду з вищезгаданим позовом позивач просила суд визнати її спадкоємцем четвертої черги.

Відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш п'яти років до часу відкриття спадщини, мають право за законом на спадкування в четвертій черзі.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що позивач та спадкодавець в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилися в фактично шлюбних відносинах, колегія суддів вважає, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки таке право позивач набула одночасно з визнанням апеляційним судом вищезгаданого юридичного факту .

Що стосується позовних вимог про визнання позивача спадкоємцем першої черги, то колегія вважає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7, п.21 зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що особа може претендувати на заміну черговості у спадкуванні за умови доведення в суді того, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тобто, в суді необхідно довести не лише факт надання допомоги спадкодавцю, а також і факт того, що такої допомоги він потребував через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво або у зв'язку з перебуванням у безпорадному стані.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_5 під час їх спільного проживання в фактично шлюбних відносинах перебував у безпорадному стані, колегія суддів вважає, що і вказані вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;3) невідповідність висновків суду обставинам справи;4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи наведені обставини рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу і визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та зміни черговості одержання права на спадкування задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року) та ОСОБА_1 з 23 лютого 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 120 (сто двадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 120 (сто двадцять) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук