Справа № 466/366/15-ц
УХВАЛА

іменем України

«29» травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Кавацюка В.І

при секретарі Семків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, від імені яких діє ОСОБА_4, заінтересована особа ОСОБА_5 про поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання,

у с т а н о в и в :

21 січня 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, від імені яких діє ОСОБА_4, звернулись в суд із заявою про поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання.

В обґрунтування заяви зіслався на те, що 31 жовтня 2011 року Шевченківським районним судом м. Львова було задоволено позов ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третьої особи без самостійних вимог ОСББ «Друкар» про відшкодування шкоди та постановлено стягнути з відповідача на користь позивачів 5995,11 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 1206 грн. інфляційних виплат та 3% річних в розмірі 475,74 грн.

Вказане рішення оскаржила відповідач ОСОБА_5 та рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2012 року її апеляційну скаргу було задоволено частково. Зокрема, було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_3 3% річних в сумі 475,74 грн. та в цій частині позову відмовлено, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

11 квітня 2012 року Шевченківським районним судом м. Львова у вищевказаній цивільній справі №2-670/2011р. було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 5995,11грн. та інфляційних виплат у розмірі 1206,51 грн. Зазначений виконавчий лист двічі скеровувався для виконання за місцем реєстрації боржника ОСОБА_5 до ВДВС Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області.

27 червня 2013 року державний виконавець ВДВС Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 вдруге виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, в якій зазначив, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Згідно даних Стрийського МБТІ та Стрийського ВДАІ нерухомого та рухомого майна на праві власності за боржником ОСОБА_5 не зареєстровано, згідно листа ДПС боржник доходів не отримує, на обліку в УПФУ, як пенсіонер, не числиться. В цій же постанові державний виконавець Марутяк О. І. зазначив, що виконавчий документ може бути повторно предявлений до виконання в строк до 27 липня 2014 року.

25 вересня 2013 року вона, ОСОБА_3, подала до Шевченківського районного суду м. Львова позовну заяву про відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди, в якій просила визнати за відповідачем ОСОБА_5 завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 65 446,10 грн., моральну шкоду у розмірі 35 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1004,46 грн. 46 коп., а всього - 101 450,56 грн.

До цієї позовної заяви ОСОБА_3 додала як безспірні докази згадані вище рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2012 року та виконавчий лист від 11 квітня 2012 року про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 5995,11 грн., інфляційних виплат у розмірі 1206,51 грн., зазначивши, що відповідно до наведених доказів, вона вважає, що відповідачем ОСОБА_5 їй нанесена матеріальна шкода (реальні збитки), крім іншого, в сумі 5995,11 грн. та 1206, 51 грн. інфляційних виплат, включивши їх до загальної суми нанесеної їй матеріальної шкоди (реальних збитків).

Оскільки судовий розгляд цієї позовної заяви ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, яка була подана нею до Шевченківського районного суду м. Львова 25 вересня 2013 року, тривав досить значний час, а саме, до 24 грудня 2014 року, то вона, ОСОБА_3, не мала юридичного права на повторне подання до виконання виконавчого листа № 2-670/2011.

Надіючись, що судом будуть задоволені всі вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, в яку також були включені зазначені у виконавчому листі грошові суми, з метою недопущення повторного стягнення із боржника однієї і тієї ж суми, ОСОБА_3 не предявляла до виконання виконавчий лист повторно до закінчення судового розгляду згаданої позовної заяви.

24 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова (головуючий суддя Едер П.Т.) було винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Цим рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 12 400,48 грн. витрат за житлово-комунальні послуги по квартирі № 5 по вул. під Голоском, 21 у м. Львові за період з березня 2009 року по серпень 2012 року. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Щодо зарахування зобовязань ОСОБА_5 за виконавчим листом № 2-670/2011, то в рішенні суду зазначено наступне:

«Наявність рішення суду, яке набрало законної сили, з того самого предмету і з тих самих підстав унеможливлює повторне звернення до суду з такими самими позовними вимогами. Внаслідок цього, позовні вимоги про стягнення грошових коштів в цій частині, суд вважає незаконними та такими, що не підлягають до задоволення».

З огляду на такі факти просить поновити строк для предявлення до виконання виконавчого листа в справі №2-670/2011р. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 5995,11 грн. та інфляційних виплат у розмірі 1206,51 грн.

В судовому засіданні 17 березня 2015 року ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву підтримали повністю, зіславшись на викладені в ній доводи та просили її задовольнити.

Заінтересована особа боржник ОСОБА_8 в судовому засіданні 17 березня 2015 року проти заяви заперечила та пояснила, що ОСОБА_3 має представника, який обізнаний в галузі права, та вона пропустила строк для повторного предявлення виконавчого листа до виконання без поважних причин, а тому у задоволенні заяви просить відмовити.

В судове засідання, яке було призначено на 29 травня 2015 року о 10.00 год., учасники процесу не зявились, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку та від представника ОСОБА_4 надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у його та його довірителів відсутності.

У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, заінтересованої особи ОСОБА_5, зясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Положеннями ст. 371 ЦПК України передбачено, що стягувачам, які пропустили строк для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2011 року було задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третьої особи без самостійних вимог - ОСББ «Друкар» про відшкодування шкоди та постановлено стягнути з відповідача на користь позивачів 5995,11 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 1206 грн. інфляційних виплат та 3% річних в розмірі 475,74 грн.

Вказане рішення оскаржила відповідач ОСОБА_5 та рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2012 року її апеляційну скаргу було задоволено частково. Зокрема, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_3 3% річних в сумі 475,74 грн. було скасовано та в цій частині позову відмовлено, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

11 квітня 2012 року Шевченківським районним судом м. Львова у вищевказаній цивільній справі №2-670/2011р. було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 5995,11грн. та інфляційних виплат у розмірі 1206,51 грн. Зазначений виконавчий лист двічі скеровувався для виконання за місцем реєстрації боржника ОСОБА_5 до ВДВС Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області.

27 червня 2013 року державний виконавець ВДВС Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 вдруге виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, в якій зазначив, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Згідно даних Стрийського МБТІ та Стрийського ВДАІ нерухомого та рухомого майна на праві власності за боржником ОСОБА_5 не зареєстровано, згідно листа ДПС боржник доходів не отримує, на обліку в УПФУ, як пенсіонер, не числиться. В цій же постанові державний виконавець Марутяк О. І. зазначив, що виконавчий документ може бути повторно предявлений до виконання в строк до 27 липня 2014 року.

25 вересня 2013 року ОСОБА_3 предявила до Шевченківського районного суду м. Львова новий позов про відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди, в якій просила визнати за відповідачем ОСОБА_5 завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 65 446,10грн., моральну шкоду у розмірі 35 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1004,46 грн. 46 коп., а всього - 101 450,56 грн. До цієї позовної заяви ОСОБА_3 додала як безспірні докази згадані вище рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2012 року та виконавчий лист від 11 квітня 2012 року про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 5995,11 грн., інфляційних виплат у розмірі 1206,51 грн., зазначивши, що відповідно до наведених доказів, вона вважає, що відповідачем ОСОБА_5 їй нанесена матеріальна шкода (реальні збитки), крім іншого, в сумі 5995,11 грн. та 1206, 51 грн. інфляційних виплат, включивши їх до загальної суми нанесеної їй матеріальної шкоди (реальних збиткив).

Судовий розгляд цього позову ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди тривав до 24 грудня 2014 року.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3, вона сподівалась, що в цій справі судом будуть задоволені всі вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, в яку також були включені зазначені у виконавчому листі грошові суми, та з метою недопущення повторного стягнення із ОСОБА_5 однієї і тієї ж суми, вона не предявляла до виконання виконавчий лист повторно до закінчення судового розгляду згаданої позовної заяви.

24 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Львова було винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Цим рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 12 400,48 грн. витрат за житлово-комунальні послуги по квартирі № 5 по вул. під Голоском, 21 у м. Львові за період з березня 2009 року по серпень 2012 року. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Щодо зарахування зобовязань ОСОБА_5 за виконавчим листом № 2-670/2011, то в рішенні суду зазначено наступне:

«Наявність рішення суду, яке набрало законної сили, з того самого предмету і з тих самих підстав унеможливлює повторне звернення до суду з такими самими позовними вимогами. Внаслідок цього, позовні вимоги про стягнення грошових коштів в цій частині, суд вважає незаконними та такими, що не підлягають до задоволення».

Вказані обставини підтверджуються поясненнями в судовому засіданні заявника скарги ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, долученими до справи копіями рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2011 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 12 березня 2012 року, виконавчого листа в справі №2-670/2011р. від 11 квітня 2012 року, постанови державного виконавця ВДВС Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27 червня 2013 року, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2014 року, іншими зібраними у справі письмовими доказами та ці обставини в судовому засіданні ніким не оспорювались.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що стягувачі пропустили строк предявлення виконавчого документа до виконання з поважних причин, а тому такий строк їм слід поновити.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 371 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву задовольнити.

Поновити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 пропущений строк для предявлення до виконання виконавчого листа в справі №2-670/2011р., виданого Шевченківським районним судом м. Львова 11 квітня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_5 на їх користь матеріальної школи в розмірі 5995,11 грн. та інфляційних виплат у розмірі 1206,51 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з моменту її проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя:

ОСОБА_9