АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-347/10 Номер провадження 22-ц/786/1700/15Головуючий у 1-й інстанції Нечволод В.В. Доповідач ап. інст. Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Буленка О.О.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 травня 2010 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2010 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку " Укргазбанк" до ОСОБА_3 про стягненгня заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2010 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Украгазбанк» звернулося до суду з указаним позовом. В обґрунтування позову, зазначив, що 14 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 214-к-ф, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 36 600 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3було укладено договір поруки та між банком і позичальником - договір застави, предметом якого є належний останньому автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що позичальник не виконує зобов'язання за кредитним договором, позивач просив задовольнити його позовні вимоги

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21 травня 2010 року позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 214 К-Ф від 14 вересня 2007 року в розмірі 27 728,14 доларів США звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вилучено з володіння зазначений автомобіль та передано його на відповідальне зберігання ПАТ АБ «Украгазбанк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість у розмірі 27 728,14 доларів США.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми боргу з ОСОБА_3 В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано, що спірний договір поруки є припиненим з 12.11.2007 року, оскільки банк без згоди поручителя збільшив процентну ставку з 12,5 % до 13,5%, внаслідок чого порука є припиненою за ч.1 ст. 559 ЦК України. Крім того, порука є припиненою в силу ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки позивач звернувся до суду з позовною вимогою до ОСОБА_3 лише 02 лютого 2010 року.

Отже, з огляду на мотиви апеляційної скарги оскаржується рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми боргу з ОСОБА_3 , в іншій - не оскаржується, а тому відповідно до ст. 303 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що в зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором та несплатою у встановлений строк кредиту, відсотків за користування кредитом, позивач набув право примусового стягнення з ОСОБА_3 як з поручителя.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2007 року між ПАТ АБ «Украгазбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 214-к-ф, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 36 600 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування ним / а.с. 11 -13 Том1/.

Відповідно до п.3.1.9 спірного кредитного договору, встановлено обов'язок позичальника сплачувати на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховані, виходячи із процентної ставки, зазначеної у п.1.1. збільшеної на 1 ( один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Між банком і позичальником було укладено договір застави, предметом якого є належний останньому автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номер НОМЕР_1.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 214-к-ф від 14.09.2007 р., за умовами якого останній зобов'язувався перед банком відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором./ а.с.17 Том1/

Згідно із ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором своїм особистим майном за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до положень п. 1. 1 договору поруки поручитель зобов'язується відповідати за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 14 вересня 2007 року, за умовами якого позичальнику надається кредит у розмірі 36 600 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування ним.

Пунктом 1.3. договору поруки встановлено, що поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об'ємі, що і Позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки ( штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язань в повному об'ємі.

Враховуючи положення п.3.1.9 Кредитного договору та положення п.1.3 договору Поруки, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність тверджень апелянта щодо збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_3 як поручителя без його згоди не відповідає обставинам справи, оскільки такий обсяг зобов'язань позичальника існував на дату укладення як кредитного договору так і договору поруки від 14 вересня 2007 року.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за Кредитним договором № 414 К-Ф від 14 вересня 2007 року в колонці « Процентна ставка» зазначається процентна ставка в розмірі 12,5 % , яка нараховувалась на строкову заборгованість, а процентна ставка в розмірі 13,5 % було нараховано на прострочену заборгованість по поверненню кредиту / а.с.26-29 Том 2/.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо припинення договору поруки згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, який вважає, що позивач пропустив шестимісячний строк до звернення з вимогою до поручителя, оскільки порука припинилася з 12.11.2007 року - з дати збільшення відсотків, а позивні вимоги пред'явлені лише 10 січня 2010 року, виходячи з наступного.

Як вбачається з п.5.2. договору поруки, порука припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку зобов'язання Позичальника за кредитним договором не пред'явить позову до Поручителя.

Колегія суддів вважає, що зазначена умова договору поруки є результатом домовленості сторін, як вільні у визначені зобов'язань за договором та будь- яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України.

Отже, у договорі поруки встановлено строк дії поруки у зв'язку з чим встановлене ч. 4 ст. 559 ЦПК України правило про припинення поруки у разі, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, не підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, встановивши, що збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, без згоди поручителя, не відбулося, позивачем не порушено строки, встановлені договором, для пред'явлення вимоги до поручителя, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми боргу з ОСОБА_3

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 травня 2010 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2010 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерного банку « Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: ___________ О.О.Буленко

Судді: __________ А.І.Дорош ___________ В.М.Триголов