Номер провадження: 22-ц/785/2128/15
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Ступакова О. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю одного із подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18. 12. 2014 р.,

в с т а н о в и л а:

19. 03. 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання за ним права особистої приватної власності на автомобіль Деу-Нексія, 2009 р. виготовлення, державний номерний знак НОМЕР_1 з тих підстав, що 13. 09. 2008 р. між сторонами був зареєстрований шлюб і 15. 08. 2009 р. під час сумісного проживання у шлюбі позивачем за власні кошти був придбаний вказаний автомобіль вартістю 59900 грн., еквівалент 12000 доларів США, що було оформлено договором купівлі-продажу від 15. 08. 2009 р. на ім'я його дружини ОСОБА_3 і в подальшому цей автомобіль було зареєстровано 10. 12. 2009 р. на ім'я його дружини, що підтверджується свідоцтвом реєстрації транспортного засобу, в якому зазначено, що позивач також має право керувати зазначеним автомобілем, який перебував у його користуванні з першого дня, що підтверджується страховим полісом від 26. 10. 2013 р. Вказував, що відповідачка не має до придбання автомобіля ніякого відношення, не проводила по договору купівлі-продажу ніяких розрахунків, які він проводив особисто за рахунок грошових коштів, які були передані йому його матір'ю ОСОБА_4, яка є підприємцем та передала йому 70000 грн. на придбання автомобіля. Наявність цих грошей у його матері підтверджується отриманням йог матір'ю у банку АБ "Південний" 19500 доларів США, еквівалент 98450 грн.

Справа згідно журналу судового засідання 18. 12. 2014 р. була розглянута за участю позивача та його представника і у відсутність відповідача.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18. 12. 2014 р. відмовлено у задоволенні зазначеного позову.

08. 01. 2015 р. до суду надійшла апеляційна скарга, в якій ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Вказав, зокрема, що суд не дав належної правової оцінки наданим копії договору дарування від 12. 02. 2005 р., згідно якого його мати ОСОБА_4 подарувала йому 1/2 частину двоповерхового житлового будинку разом з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, у якому він проживає до теперішнього часу; виписці АБ "Південний" від 05. 12. 2007 р., згідно якого його мати ОСОБА_4 отримала у банку 19500 доларів США, еквівалент 98450 грн., з яких в подальшому йому були подаровані 11. 08. 2009 р. на день його народження, для придбання ним автомобіля Деу-Нексія грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, еквівалент 70000 грн., запереченню на позовну заяву, у якій ОСОБА_3 стверджує, що позивач з 2005 р. був оформлений приватним підприємцем але з часу їх знайомства з червня 2008 р. ніякою підприємницькою діяльністю не займався, у зв'язку зі скрутним становищем не сплачував рахунки за комунальні послуги, мав заборгованість по кредитах, які також не сплачував, що підтверджує факт неможливості сторонами за спільні гроші придбати спірний автомобіль. Зазначає, що таким чином, оформлення на ОСОБА_3 придбаного ним автомобіля пояснюється наявністю у нього боргів, в тому числі по кредитах; твердженню ОСОБА_3, що спірний автомобіль був придбаний за її заощадження та спільні заробітки з ОСОБА_2 з урахуванням її пояснень, що він не займався підприємницькою діяльністю, не сплачував рахунки за комунальні послуги, мав заборгованість по кредитах; твердженню ОСОБА_3, що до вступу у шлюб та в шлюбі вона була офіційно працевлаштована та отримувала заробітну плату, що підтверджується записами у трудовій книжці з посиланням на те, що в трудовій книжці відповідачки зазначено, що її стаж лише 4 з половиною роки, що виключає можливість нею відкласти гроші для придбання спірного автомобіля при тому, що він був придбаний через 8 місяців після її звільнення; а також суд невірно застосував ст. 60 СК України тому, що мав застосувати ст. 57 ч. 1 п. 3 СК України.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, враховуються тривалий час розгляду справи в суді, в тому числі в апеляційній інстанції, та вимоги закону щодо розумного строку розгляду справи і відсутність будь-яких заяв з боку апелянта стосовно розгляду даної справи за апеляційною скаргою в апеляційній інстанції.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог суд першої інстанції виходив з положень ст. 57 ч. 1 п. 3, ст. 60, ст. 61 ч. 1 СК України і того, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу про придбання автомобіля за кошти, що належали йому особисто, а отже спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін у справі.

Крім того, суд першої інстанції у рішенні суду вказав, що суд не приймає до уваги посилання позивача про отримання його матір'ю ОСОБА_4 в АБ "Південний" коштів в сумі 19500 доларів США (еквівалент 98450 грн.) оскільки кошти були отримані позивачем до реєстрації шлюбу та за два роки до придбання автомобіля і позивачем не надано жодного доказу про отримання цих коштів від матері, а також договір дарування від 12. 02. 2005 р., згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 отримав в дар 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 оскільки зазначений договір ніякого відношення до справи не має в силу ч. 1 ст. 58 ЦПК України, а тільки підтверджує право особистої власності позивача на зазначену в договорі частку домоволодіння, що не є предметом доказування.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим з таких підстав.

Відповідно до ст. 57 ч. 1 п. 3 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За положеннями ст. 60 ч. 1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 ч. 1 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Судом встановлено, що за нотаріально посвідченим договором дарування від 12. 02. 2005 р. ОСОБА_4 подарувала з передачею безоплатно у власність ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, і право власності зареєстровано за ОСОБА_2 17. 02. 2005 р.

Згідно довідки філії АБ "Південний" в м. Одесі 05. 12. 2007 р. ОСОБА_4 отримала 19500 доларів США готівкою (еквівалент в гривнях - 98475,00).

За свідоцтвом про шлюб (повторним), виданим Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 04. 01. 2014 р., ОСОБА_2 і ОСОБА_3 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 13. 09. 2008 р.

Під час знаходження у цьому шлюбі за договором купівлі-продажу автомобіля від 15. 08. 2009 р. та актом приймання - передачі автомобіля від 28. 08. 2009 р., укладеним між ТОВ "Нур Авто - Моторс" та ОСОБА_3, остання придбала автомобіль Деу-Нексія, 2009 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за 59900 грн., який був на неї зареєстрований за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу 10. 12. 2009 р. в РВ № 2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області з особливою відміткою про право ОСОБА_2 на керування автомобілем.

Вказані обставини справи підтверджені матеріалами справи і сторонами не спростовані.

У справі відсутні докази, що придбана на ім'я відповідача під час знаходження у шлюбі сторін спірна автомашина придбана за кошти, які належали позивачу особисто.

При цьому, з урахуванням матеріалів справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача про отримання його матір'ю ОСОБА_4 в АБ "Південний" коштів в сумі 19500 доларів США (еквівалент 98450 грн.) оскільки кошти матір'ю позивача були отримані до реєстрації шлюбу сторін у справі та за два роки до придбання автомобіля і позивачем не надано жодного доказу про отримання цих коштів від матері, а також на договір дарування від 12. 02. 2005 р., згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 отримав в дар 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 оскільки зазначений договір ніякого відношення до справи не має, а тільки підтверджує право особистої власності позивача на зазначену в договорі частку домоволодіння, що не є предметом доказування.

Внаслідок цього відсутні підстави для застосування у даній справі положень ст. 57 ч. 1 п. 3 СК України і з урахуванням положень ст. ст. 60, 61 СК України не мають правового значення посилання позивача заявлені ним мотиви оформлення спірної автомашини саме на ім'я відповідачки ОСОБА_3 і щодо неможливості самої позивачки та сторін у справі придбати спірний автомобіль з посиланням на наявність боргів тощо.

З урахуванням наведених правових положень і фактичних обставин у справі апеляційний суд на підставі викладеного та матеріалів справи вважає, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2, у зв'язку з чим і відмовив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання за ним права особистої приватної власності на автомобіль Деу-Нексія, 2009 р. виготовлення, державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок чого рішення суду першої інстанції у справі є обґрунтованим та законним, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 викладене не спростовують.

Відповідно ж до вимог ст. ст. 10, 11, 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18. 12. 2014 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

О. А. Ступаков