У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

Дата документу 22.05.2015 Справа № 554/6594/15-ц

Провадження №2/554/2406/2015

22 травня 2015 року м.Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Кулешова Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки в розмірі 1/4 всіх доходів від заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі з'ясовано істотну невідповідність форми та змісту даної позовної заяви певним вимогам процесуального закону, у звязку з чим суддя дійшов до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення аліментів.

Разом з тим, предмет спору носить загальний характер, а позовна заява не містить чіткого обґрунтування стягнення аліментів, зокрема позивачем не вказано суттєвих обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, у зв'язку з чим, позовна заява потребує уточнень.

Окрім того, позовні вимоги прохальної (резолютивної) частини позову, які випливають із суті спору між позивачем та відповідачем, не мають достатньо обґрунтованої основи під собою також у звязку з тим, що відповідно до ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а визначення розміру аліментів регулюється ст. 183 та ст. 184 СК України, і тому мають бути представлені відповідні докази на підтвердження зазначених обставин.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Зважаючи на викладене, у тексті позовної заяви неповно викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з посиланням на докази щодо наступного, а саме: не надано відомостей з місця роботи відповідача про його заробіток чи доходи, не наведено будь-яких підтверджень та обґрунтувань обставин для встановлення розміру аліментів, що має значення при вирішенні даної категорії справ, адже предявлено вимогу про стягнення аліментів в частині від заробітку (доходу) відповідача.

Як було зазначено, позивач в резолютивній частині позовної заяви просить стягнути аліменти на утримання дитини з відповідача в частині від заробітку (доходу) щомісячно. Однак, у позовній заяві позивачем не мотивовано, чи може відповідач надавати матеріальну допомогу у такий спосіб, та не надано доказів того, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, навіть не зазначено, чи відповідач взагалі працює та отримує дохід.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Однак, позивачем вказані вимоги також не дотримані належним чином.

В порушення п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позивачем не зазначено доказів на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, зокрема щодо перебування дитини Валерії, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її утриманні та не вказано у позові про проживання дитини з матірю.

Також не зазначено, коли було укладено шлюб між позивачем та відповідачем і не надано відповідних підтверджень.

Зазначені недоліки у всій своїй сукупності перешкоджають проведенню належної підготовки справи та відкриття провадження у справі і є підставою для залишення позовної заяви без руху з наданням позивачу часу на їх виправлення.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає тому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати трьох днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. ст. 119, 121, 210, 293 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Копію ухвали направити позивачу.

У разі невиконання позивачем ухвали суду у зазначений строк, позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_3