Справа №489/8973/14-ц 08.06.2015 08.06.2015 08.06.2015
Провадження №22-ц/784/1312/15
Провадження №22-ц/784/1312/15 Суддя суду першої інстанції Спінчевська Н.А.
Категорія 34 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

08 червня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Харитоновою І.В.,

за участі: позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Котенка О.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 квітня 2015 року, ухвалене по цивільній справі за позовом

ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехнология» та Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго»

про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехнология» (далі - ТОВ «Стройтехнология») про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у 1977 році з дозволу директора заводу «Гідромаш» та мешканців будинку АДРЕСА_1, він збудував на покрівлі трансформаторної підстанції, яка знаходиться за вищезазначеною адресою, дерев'яну споруду для розведення голубів.

17 квітня 2012 року працівниками ТОВ «Стройтехнология» при здійсненні ремонту покрівлі зазначеної трансформаторної підстанції, без його згоди та попередження, було пошкоджену вказану дерев'яну споруду та викрадено 20 штук голубів, вартістю 50 грн. кожний, а також речі і приладдя для утримання птахів, про що будинковим комітетом 17 квітня 2012 року складено відповідний акт.

В результаті виявленого порушення, він звернувся до органів внутрішніх справ із заявою про притягнення винних осіб до відповідальності та відшкодування ними майнової шкоди, але кримінальні провадження правоохоронними органами були закриті, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що шкода була завдана саме діями працівників ТОВ «Стройтехнология», позивач просив позов задовольнити, стягнути з ТОВ «Стройтехнология» на його користь майнову шкоду в розмірі 4 467 грн. 20 коп. й понесені ним судові витрати.

У подальшому позивач збільшив розмір відшкодування майнової шкоди до 4 667 грн. 20 коп. та пред'явив названі вимоги ще і Публічному акціонерному товариству «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго»), на балансі якого знаходилась трансформаторна підстанція (а.с.46).

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просив зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі чи направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з'ясування судом дійсних обставин справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що протиправність поведінки працівників ТОВ «Стройтехнология» та ПАТ «Миколаївобленерго», а також вина останніх належними та допустими доказами, як це передбачають ст.ст.58-60 ЦПК України, не доведена.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Окрім того, акт завдання шкоди необхідно поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) причинний зв'язок між двома першими елементами; г) вина завдавача шкоди.

До того ж, перераховані підстави визнаються загальними, оскільки для виникнення відповідальності їх наявність вимагається в усіх випадках, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Також, вирішуючи спори даної категорії, суди повинні беззастережно дотримуватися вимог цивільно-процесуального законодавства, а саме ст.ст.59, 60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Згідно них - рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст.58 - 59, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Оскаржене судове рішення ухвалено у повній відповідності з виписаним.

З матеріалів справи вбачається, що з 01 квітня 1984 року на балансі ПАТ «Миколаївобленерго» обліковується будівля трансформаторної підстанції ТП - 432 (а.с.80).

23 лютого 2015 року слідчим СВ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області винесена постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000307, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України, зі змісту якої встановлено, що 17 квітня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1, невстановленими особами було пошкоджено майно ОСОБА_3, чим було завдано останньому майнову шкоду на суму 2 500 грн. 00 коп. (а.с.34-35).

Зі змісту позову слідує, що позивач при зверненні до суду посилався на те, що діями відповідачів йому була завдана майнова шкода. При цьому, останній виходив з того, що шкода пов'язана саме з проведенням працівниками ТОВ «Стройтехнология» робіт по ремонту приміщення трансформаторної підстанції ТП - 432, яка на теперішній час перебуває на балансі ПАТ «Миколаївобленерго».

На думку колегії суддів, відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд обгрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено протиправність дій відповідачів та їх вина у спричиненні йому збитків.

При цьому, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Разом з тим, будь - яких доказів на підтвердження того, що саме 17 квітня 2012 року працівниками ТОВ «Стройтехнология» проводились підрядні роботи суду не надано. Не містять матеріали справи і доказів на підтвердження факту знищення працівниками голуб'ятні і викрадення голубів у кількості 20 штук, а також привласнення останніми належного позивачу майна, що вірно констатував і суд першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи позивача про те, що збитки заподіяно з вини працівників відповідачів є лише припущенням. А відповідно до положень ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку про відсутність передбачених ст.1166 ЦК України підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України та незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: