Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/7359/14 № пр. 2/336/89/15Головуючий у 1-й інстанції Зарютін П.В.
Справа №22-ц/778/1941/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Срахування" на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Срахування" (надалі - ПАТ «СК «АХА Страхування») про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з АТ «СК «АХА Страхування» завдану позивачу джерелом підвищеної небезпеки матеріальну шкоду в розмірі 50 000,0 грн., а з ОСОБА_3 - у розмірі 19 584,54 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страхової виплати (франшиза -нульова).

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 08.07.2014 року о 21-40 год., у м. Запоріжжя по вул. Чарівна, ОСОБА_3, керуючи автомобілем ЗИЛ-ММЗ, д.н. НОМЕР_5, власником якого є ОСОБА_2, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпеці, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем САМС, д.н. НОМЕР_7, власником якого є ОСОБА_2, водій ОСОБА_4, чим порушив вимоги п.п. 10.9 ПДР України. В результаті ДТП автомобілі пошкоджено, травмованих немає.

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2014 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 жовтня 2013 року, власник автомобіля ЗИЛ-ММЗ, д.н. НОМЕР_5, ОСОБА_2 уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПАТ СК «АХА Страхування». Строк дії договору з 30 жовтня 2013 року по 29 жовтня 2014 року.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.07.2014 року, було пошкоджено автомобіль позивача САМС, д.н. НОМЕР_7, внаслідок чого ОСОБА_2 зазнав матеріального збитку згідно звіту в розмірі 69 584,54 грн.

ОСОБА_3 у момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем ЗИЛ-ММЗ, д.н. НОМЕР_5, на відповідній правовій підставі.

Згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 жовтня 2013 року, ліміт страхової відповідальності, за шкоду, заподіяну майну, складає 50000,0 грн., франшиза - відсутня.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2014 року (а.с.27) провадження у цій справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «СК «АХА Страхування», ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відкрито.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2015 року позов ОСОБА_2 до АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з АТ «СК «АХА Страхування» 50000,0 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 19 584,54 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з АТ «СК «АХА Страхування»на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ПАТ «СК «АХА Страхування» у своїй апеляційній скарзі просило рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судове засідання 02 червня 2015 року відповідач ОСОБА_3 не з'явився, за повідомленням сторін у цій справі - останній помер 30 травня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 червня 2015 року (а.с. 212) провадження у цій справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у зв'язку із відмовою позивача від позову у цій частині позовних вимог на підставі ст. ст. 205 ч. 1 п. 3, 310 ч. 1 ЦПК України закрито.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника останнього та представника апелянта - відповідача ПАТ «СК «АХА Страхування», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «СК «АХА Страхування» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи у цій справі позов позивача ОСОБА_2 до відповідача ПАТ «СК «АХА Страхування» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, керувався ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 22, 979-981, 988, 999, 1166, 1187, 1194 ЦК України та виходив з обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08 липня 2014 року, було пошкоджено автомобіль САМС д.н. НОМЕР_7, що належить на праві власності позивачеві ОСОБА_2 (а.с.21), який передано в оренду на підставі нотаріально посвідченого договору від 18.03.2014 року ТОВ «АВТО-СТРОЙ» (а.с.11-14).

Внаслідок чого, ОСОБА_2 зазнав майнової шкоди в розмірі 69584,54 грн. (звіт від 10 липня 2014 року а.с. 8).

За положеннями ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, забезпеченим транспортним засобом "ЗИЛ-ММЗ", д.н. НОМЕР_5, що також належить ОСОБА_2 (а.с.22), у момент дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) на відповідній правовій підставі, маючи при собі видані йому власником належні документи (свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс ПАТ «СК «АХА Страхування» обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6459014 від 30.10.2013 року строком дії до 29.10.2014 року) керував ОСОБА_3, якій ніде не працює, та з вини якого сталася ця ДТП, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2014 року у справі відносно ОСОБА_3 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України (копія а.с.7).

В силу вимог ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовної якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою.

Окрім цього, встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 01.07.2014 року була укладена цивільна - правова угода відносно автомобілю ЗИЛ-ММЗ, д.н. НОМЕР_5 строком з 01.07.2014 року по 18.07.2014 року (а.с.23).

У п. 6 постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч. 3 і ч. 4 ст. 1187 ЦК України).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Проте, належні допустимі докази того, що ОСОБА_3 керував "ЗИЛ-ММЗ", д.н. НОМЕР_5 на час ДТП 01.07.2014 року саме на підставі укладеної із ОСОБА_2 цивільно - правової угоди від 01.07.2014 року у цій справі відсутні.

ОСОБА_2 у суді цю обставину не визнав.

Надав апеляційному суду довідку ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя від 27.05.2015 року про неотримання ОСОБА_3 доходів за період з 01.04.2014 року по 31.12.2014 року (а.с.210) на підтвердження відсутності між ними будь-яких трудових відносин та довідку від 12.05.2015 року (а.с.213) про те, що за період, на який була укладена цивільно - правової угоди від 01.07.2014 року із ОСОБА_3, останній ніяких робіт за цим договором не виконував, перевізні документи на підтвердження укладення цього договору відсутні (п. 5.1 договору).

Однак, останні не можуть бути прийняті апеляційним судом як докази у цій справі при апеляційному розгляді цієї справи в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України.

Оскільки, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Проте, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ПАТ « СК «АХА Страхування» від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Відповідач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача та зокрема вчинення вищезазначеної ДТП з вини ОСОБА_3 під час виконання трудових обов'язків за трудовими (цивільно-правовими) відносинами із роботодавцем ОСОБА_2

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

За змістом 1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - це дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; п. 1.3 потерпілі - це фізичні особи, майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; п. 1.7 - забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Полісом ПАТ «СК «АХА Страхування» обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6459014 від 30.10.2013 року строком дії до 29.10.2014 року (а.с.6), який мав при собі ОСОБА_3 на час ДТП, та яким був забезпечений транспортний засіб "ЗИЛ-ММЗ", д.н. НОМЕР_5, мав 1 тип страхування, а саме: 1 транспортний засіб, визначений у полісі - будь-який водій, що експлуатує транспортний засіб на законних підставах.

Таким чином, як правильно було встановлено судом першої інстанції при вищевикладених обставинах, 08 липня 2014 року відбувся страховий випадок, а саме: подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам (потерпілому ОСОБА_2, як власнику автомобіля САМС д.н. НОМЕР_7) під час дорожньо-транспортної пригоди (а.с.7), яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу ЗИЛ-ММЗ", д.н. НОМЕР_5 (а.с.7) і внаслідок якої настала цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом) (у даному випадку це ОСОБА_3.).

За таких обставин, цивільна відповідальність ОСОБА_3, як водія, на час дорожньо-транспортної угоди 08 липня 2014 року була застрахована у ПАТ «СК «АХА Страхування» згідно із полісом № АС/6459014 від 30.10.2013 року (а.с.6).

І при цьому, не має значення, що страхувальником за цим полісом №АС/6459014 від 30.10.2013 року виступав ОСОБА_2, як власник автомобілю ЗИЛ-ММЗ, д.н. НОМЕР_5 (а.с.6).

Доводи апелянта про те, що у даному випадку відсутній страховий випадок, оскільки власником (а.с.21-22) та страхувальником цивільної відповідальності у ПАТ «СК «АХА Страхування» (а.с.203-204) обох автомобілів - ЗИЛ-ММЗ, д.н. НОМЕР_5 (винуватець ДТП ОСОБА_3.) та "САМС" д.н. НОМЕР_7 (потерпілий водій ОСОБА_4, орендар ТОВ «АВТО -СТРОЙ») є позивач у цій справі - ОСОБА_2, не ґрунтуються на законі та доказах наявних у матеріалах цієї справи, які були предметом дослідження суду першої інстанції при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі.

Оскільки, ОСОБА_2 не керував на час ДТП автомобілем ЗИЛ-ММЗ, д.н. НОМЕР_5 (винуватець ОСОБА_3.). У ПАТ «СК «АХА Страхування» застрахована цивільна відповідальність особи, яка експлуатує забезпечений транспортний засіб на законних підставах (у даному випадку це ОСОБА_3.). Та джерелом підвищеної небезпеки є не сам автомобіль, що належить ОСОБА_2, а діяльність, пов'язана із використанням цього автомобілю.

Тому посилання апелянта у цій справі на ст. 606 ЦК України (зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі) є безпідставними.

Також ПАТ «СК «АХА Страхування» на підтвердження доводів своєї апеляційної скарги не надала доказів того, що автомобіль САМС д.н. НОМЕР_7 вже відремонтовано та на яку саме суму відновлюваного ремонту.

ОСОБА_2 наполягав на відшкодуванні йому, як власнику цього автомобіля САМС д.н. НОМЕР_7, матеріальної шкоди у цій справі саме у розмірі, визначеному звітом (а.с.8).

ОСОБА_2, як власник автомобілю САМС д.н. НОМЕР_7, є належним позивачем (потерпілим) у цій справі щодо стягнення майнової шкоди, не дивлячись на те, що на час ДТП цей автомобіль перебував в оренді у ТОВ «АВТО-СТРОЙ» (а.с. 11-12).

Суд першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 10-11 ЦПК України розглянув дану справу, тобто в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін.

Як слідує із полісу № АС /6459014 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30 жовтня 2013 року (а.с.6), ліміт страхової відповідальності, за шкоду, заподіяну майну, складає 50 000,0 грн., франшиза - нульова.

У відповідності до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому тільки різницю між фактичним розміром шкоди і страхового виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно вважав, що ПАТ «СК «АХА Страхування» повинно відповідати в межах вказаної прийнятої на себе відповідальності (50 000,0 грн.), а ОСОБА_3 зобов'язаний сплатити позивачеві різницю між фактичним розміром шкоди і страхового виплатою (страховим відшкодуванням) - 19 584,54 грн.

Разом з тим, ОСОБА_2, як позивач, мав право відмовитись від позову у цій справі в частині зазначених позовних вимог до ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції в силу вимог ст. 306 ЦПК України.

Доводи представника ПАТ «СК «АХА Страхування» про наявність між ОСОБА_3 та власником автомобіля ЗИЛ-ММЗ, д.н. НОМЕР_5, у момент дорожньо-транспортної пригоди трудових відносин, не обґрунтовані та спростовуються наведеними вимогами закону та наявними у справі доказами, які суд першої інстанції врахував, надавши їм належну оцінку.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доводи апеляційної скарги ПАТ «СК «АХА Страхування» є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у письмових запереченнях проти позову позивача та представником останнього у судових засіданнях у цій справі та яку вони вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту ПАТ «СК «АХА Страхування» у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 судових витрат у вигляді судового збору 347,92 грн. (а.с. 159-160), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Срахування" відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2015 року у цій справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Срахування" на користь ОСОБА_2 50000,0 грн. на відшкодування матеріальної шкоди залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.