Справа № 450/1/14 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/2981/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Жарського І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановила:

В січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося із вказаним позовом до ОСОБА_3, позиваючись на те, що 01.11.2007 року відповідач уклав із ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк» ) кредитний договір, за умовами якого останньому було надано кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах сплати відповідачем відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Так як відповідач порушив умови договору і допустив прострочення виконання зобов'язання, то заборгованість на день подачі позову становить 22113,73 грн.

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року у задоволенні цього позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначає, що надані ним розрахунки заборгованості містять вичерпну інформацію про заборгованості відповідача, є обґрунтованими та такими, що здійснені відповідно до умов договору та вимог закону. Крім того стверджує, що судом не взято до уваги, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, тобто вчинив дії, спрямовані на настання реальних правових наслідків (а.с. 45-48).

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта Жарського Р.І. на обґрунтування скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів знаходить її обґрунтованою і тому рішення місцевого суду слід скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження нарахування відповідачу коштів на картковий рахунок, здійснення відповідачем операцій з використання карткового рахунку та отримання платежів, передбачених умовами договору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають зібраним у справі доказам.

Як вбачається з матеріалів справи 01.11.2007 року ОСОБА_3 уклав із ЗАТ КБ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк» ) кредитний договір б/н, за умовами якого позичальнику було надано кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах сплати відповідачем відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

За своєю формою і змістом цей договір містить ознаки договору приєднання.

Згідно положень ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до приписів ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

У відповідності до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, підписуючи заяву на отримання кредиту, фактично погодився з тим, що ознайомлений та згідний із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді та підтвердив те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, скріпивши заяву своїм підписом. (а.с.8-11).

Положеннями ст.51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного Банку України.

Безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Банки в Україні можуть використовувати як платіжні інструменти платіжні доручення, платіжні вимоги, вимоги-доручення, векселі, чеки, банківські платіжні картки та інші дебітові і кредитові платіжні інструменти.

Згідно п.3.1. Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

А згідно пунктів 7.1. та 7.1.2. статті 7 вказаного Закону передбачено, що Банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Як вбачається з наданої Банком колегії суддів виписки по рахунках ОСОБА_3, 01.11.2007 р., тобто в день укладення кредитного договору, на рахунку Відповідача було встановлено кредитний ліміт в розмірі 3000 грн., як це передбачено договором. При цьому, за даними виписки відповідач 1.11.2007 року отримав вказані кошти через термінал банкомату СР980В48 (а.с.51)

Таким чином, колегією суддів встановлено, що Банк умови договору виконав, надавши відповідачу кредит в сумі - 3000 грн.

Як визначено ст.610 ЦК України , порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст. 526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних процентів у випадку прострочення повернення чергової частини позики, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повертати позику частинами.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пункт 6.5. Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умов) держатель картки зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування ним та комісію на умовах, передбачених даним Договором.

Пункт 8.6 Умов передбачає, що при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 120 днів Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п.п.9.3., 9.12. Умов картковий рахунок відкритий на невизначений строк і договір дії протягом 12 місяців з моменту його підписання та якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Судом встановлено, що відповідачсвої зобов'язання за кредитним договором належно не виконує, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Випискою по рахунках ОСОБА_3 підтверджено, що останній, діючи на виконання умов договору, здійснював поповнення карткового рахунку 26.11.2007 р. на суму 400 грн. та 28.03.2008 р. в сумі 500 грн., що свідчить про часткове визнання ним своїх боргових зобов'язань перед Банком (а.с.51).

Звернувшись до суду із позовом, позивачем зазначено, що ОСОБА_3 умов договору не виконував внаслідок чого утворилась заборгованість з погашення кредиту і обов'язкових платежів, які на момент звернення до суду з позовом в липні 2014 року склали 22 113,73 грн., з яких: 2 705 грн. - заборгованість за кредитом; 10 844 грн.50 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 7 035 грн. - заборгованість по комісійних за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1029 грн.23 коп. - штраф (процентна складова).

Ці розрахунки позивача нічим не спростовані.

З огляду на викладене, колегія суддів, вирішуючи спір в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, на спростування яких відповідачем не подано заперечень, приходить до висновку про наявність фактичних і правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року слід скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3задовольнити, стягнувши на користь Банка суму боргу в розмірі 22 113 грн.73 коп.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути також на користь Банку 243,60 грн. судового збору за подання позовної заяви та 121,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 22 113(двадцять дві тисячі сто тринадцять) гривень 73 коп. заборгованості за кредитним договором, що складається з: 2 705 грн. - заборгованості за кредитом; 10 844 грн.50 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 7 035 грн. - заборгованість по комісійних за користування кредитом; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 1029 грн.23 коп. - штрафу (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 243, грн.60 коп. судового збору за подання позовної заяви та 121 грн.80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.