Справа № 752/3039/15-ц
Провадження №: 2-з/752/212/15
У Х В А Л А

28.05.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Пасинок В.С.

за участю секретаря - Власенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання третейської угоди недійсною, -

в с т а н о в и в:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання третейської угоди недійсною.

27 травня 2015 року від позивача у справі надійшла заява про забезпечення позову, в якій остання просила призупинити виконавчі дії стосовно стягнення на рухоме майно, а саме: транспортний засіб «Suzuki New Grand Vitara» державний номерний знак НОМЕР_1, які провадяться в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 2604/18912/12, виданого 28 березня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 230 031,95 грн., та накласти заборону на здійснення будь-яких дій, направлених на реалізацію вказаного рухомого майна.

Зазначену заяву обґрунтувала тим, що звернення стягнення на зазначений транспортний засіб створить безповоротну втрату для неї, оскільки його реалізація до ухвалення рішення по даній справі, на підставі якого вона має намір оскаржити рішення Третейського суду, може призвести до позбавлення її права власності на зазначене рухоме майно та втрату цього майна, яке в подальшому повернути буде неможливо. Крім того, це ускладнить її життя як інваліда І групи по зору.

Оглянувши матеріали справи та поданої заяви, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам (ч. 1 п. 4 Постанови).

Разом з тим, жодного достатньо обґрунтованого доказу на підтвердження зазначених ОСОБА_1 тверджень та фактичних обставин, з якими пов'язується застосування забезпечення позову, які б могли б бути розглянуті судом в розрізі положень ст. ст. 56-58 ЦПК України, нею не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд позбавлений можливості пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза з боку ПАТ «Укрсоцбанк» невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі; з'ясувати дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, через що приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню.

До того ж, всупереч положенням ст. 60 ЦПК України, позивач, знову-таки, не доводить своєї позиції з приводу недобросовісності відповідача та того, що неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість безповоротної втрати майна не є, на думку суду, достатньою підставою для вжиття заходів для забезпечення позову.

Крім того, звертаючись до суду з вказаною заявою, позивач обґрунтовує останню наявністю виконавчого провадження з виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 230 031,95 грн., яке, на її думку, не відповідає вимогам закону, оскільки ухвалено без її повідомлення, та буде нею оскаржене після прийняття рішення у даній справі.

Однак, вказане, на думку суду, не дає підстав для висновку про те, що відповідач буде діяти недобросовісно у випадку визнання пункту кредитного договору недійсним чи неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення з даного приводу.

З огляду на викладене, враховуючи вищевикладені положення законодавства та вимоги постанови Пленуму Верховного суду України, суд приходить до висновку про не співмірність заявлених вимог із заходом забезпечення позову та те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України,-

у х в а л и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання третейської угоди недійсною - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня наступного після проголошення ухвали.

Суддя В.С. Пасинок