Справа № 462/6135/14 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/3936/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено повністю. Розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, який зареєстрований 29 квітня 2010 року центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 762.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає що відповідача було позбавлено можливості надати пояснення та докази, які б свідчили про реальні причини позову та розірвання шлюбу.

Просить змінити заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03.04.2015 року в частині мотивів розірвання шлюбу.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не живуть подружнім життям, спроб примирення не роблять, тому їх сумісне життя та збереження шлюбу є неможливим.

При розгляді справи про розірвання шлюбу суд за правилами ст. 112 СК України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це суперечить моральним засадам суспільства (ст.111СК)

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з п.10 ППВС України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 29 квітня 2010 року, згідно свідоцтва про шлюб, серії 1-БК № 131085, виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва (а.с. 22).

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 01.09.2014року.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 вересня 2014р. шлюб між сторонами було розірвано, але відповідно до ст.228 ЦПК зазначене рішення скасовано.

При новому розгляді справи районний суд ухвалив 03 квітня 2015 року заочне рішення аналогічного змісту.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ще 29 квітня 2014 року звертався з позовом про розірвання шлюбу до Окружного суду у Варшаві де йому було повернуто позов відповідно до постанови суду 13.06.2014року, яка набрала чинності відповідно до листа від 29 серпня 2014 року.

Судовою колегією встановлено, що 29 квітня 2014 року сторони припинили сімейні відносини і з цього часу сумісно не проживають, ці обставини визнаються сторонами.

В силу ч.1 ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В апеляційному суді відповідачка ОСОБА_2 та представик позивача ОСОБА_4 підтвердили той факт, що позивач проживає з іншою жінкою ОСОБА_6, окрім того ОСОБА_2 не заперечує щодо розірвання шлюбу.

Як вбачається з довідки лікаря гінеколога клініки жіночого здоров'я «ЕВА» від 31.01.2015р. ОСОБА_6 перебуває на 6 тижні вагітності. (а.с.89)

Колегія суддів приходить до висновку, що сторони сумісно не проживають з 29 квітня 2014 року, що примирення між ними до того часу не відбулося та те що позивач проживає з іншою жінкою і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська