Справа № 638/2933/15-ц,
№2/638/3044/15
02 червня 2015 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого, судді: Руднєвої О.О.
при секретарі: Каліновій А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Дзержинський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
У березні 2015р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві приватної власності належить кватира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В. та зареєстрованого за № 377. Вказувала, що згідно п. 7 Договору купівлі-продажу продавець та інші особи, в тому числі неповнолітні, малолітні, які проживають, або знаходяться за згодою продавця, в проданій квартирі зобов'язані звільнити вищезазначену квартиру, сплатити заборгованість за комунальними послугами та знятися з реєстраційного обліку до 19 лютого 2015р. Однак своїх зобов'язань Відповідачі не виконали. Тому просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 такими що втратили право користування житловим приміщенням та виселити їх із вищезазначеної квартири.
24.03.2015р. представник позивача ОСОБА_7, яка дії на підставі довіреності від 19.02.2015р. надала до суду уточнену позовну заяву.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, повідомлялася належним чином. Представник позивача ОСОБА_7 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги в частині визнання позивачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити їх, інші позовні вимоги просила залишити без розгляду, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час, дату і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини не явки суду не повідомили.
Третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання було повідомлено належним чином, причини не явки суду не повідомило.
При викладених обставинах та зі згоди представника позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та третьої особи, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, за згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.
В ході судового засідання було встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В. та зареєстрованого за № 377, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Судом досліджено, що відповідачі зареєстровані за зазначеною в позовній заяві адресою.
За приписами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Проте відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбачених законом.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Таким чином, виникнення права членів сім'ї власника квартири і користування цією квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою.
Судом встановлено, що п. 7 Договору купівлі-продажу від 19.02.2015р. продавець та інші особи, в тому числі неповнолітні, малолітні, які проживають, або знаходяться за згодою продавця, в проданій квартирі зобов'язані звільнити вищезазначену квартиру, сплатити заборгованість за комунальними послугами та знятися з реєстраційного обліку до 19 лютого 2015р.
Оскільки, позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири є власником квартири, а Відповідач 1 зареєстрований в ній, як колишній власник, Відповідач 2 та Відповідач 3 зареєстровані в квартирі як члени сім'ї колишнього власника, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні суду витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то з Відповідача 1 на користь позивача необхідно стягнути сплачено позивачем суму судового збору у розмірі 243грн. 60коп.
Керуючись ст.ст.10,11,60,81,88,209,212,214,215,224-226 ЦПК України, ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,319,328,321 Цивільного Кодексу України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, 150, 156 ЖК України,
СУД ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Дзержинський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Дзержинський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом виселення - відмовити.
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2, (іпн. НОМЕР_1), ОСОБА_3, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий, суддя О.О. Руднєва