Справа № 344/6706/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1162/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді Фединяка В.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Горблянського Я.Д.

секретаря Капущак С.В.,

представників: ОСОБА_2- ОСОБА_3; ОСОБА_4 -

ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про повернення безпідставно набутого майна та скасування державної реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23.12.2009 року із застосуванням наслідку недійсності правочину шляхом реституції, витребування майна шляхом віндикації за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким повернути йому від ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, як безпідставно набуте ним майно та скасувати державну реєстрацію права власності на цю квартиру на його ім`я. Свої вимоги мотивував тим, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 23 грудня 2009 року, позивач як продавець продав, а відповідач ОСОБА_4, як покупець прийняв у власність квартируАДРЕСА_1. Продаж квартири вчинено за 6413 грн., які покупець повністю передав під час підписання цього договору. Під час розгляду справи за його позовом до ОСОБА_4про визнання недійсним цього договору з підстав його удаваного характеру, судом встановлено, що умови договору щодо ціни не відображають фактичне волевиявлення та згоду сторін з істотної умови такого договору. Позивач вважав цей договір не укладеним і таким, який не породжує для сторін цивільних прав та обов'язків, оскільки в договорі купівлі-продажу квартири не відображено його реальної ціни - 14000 євро. На підставі зазначеного договору відповідач 21 травня 2010 року здійснив державну реєстрацію права власності спірної квартири, зареєструвався у ній 22 березня 2011 року та зберігає за собою безпідставно набуте майно.

20 листопада 2014 року ОСОБА_9 збільшив позовні вимоги зазначив відповідачем також ОСОБА_10 і просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ним і ОСОБА_4, повернути йому вказану квартиру шляхом віндикації від ОСОБА_7, посилаючись на те, що в порушення його прав на зазначену квартиру та вимог закону, ОСОБА_4 20 травня 2014 року спірну квартиру продав ОСОБА_10, яка була в судовому спорі вказавши про відсутність судового спору щодо цієї квартири.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2015 року ОСОБА_11 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позов, вказуючи на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що умови нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу спірної квартири від 23.12.2009 року не відображають фактичне його волевиявлення та істотні умови договору купівлі-продажу щодо ціни квартири в розмірі 14000 Євро замість зазначеної у цьому договорі ціни квартири 6413 грн. Крім того, подальший перепродаж спірної квартири відбувся без його згоди та при накладені арешту на цю квартиру.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просить задовольнити цю скаргу.

Представники ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вважають оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим просять відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23.12.2009 року, сторони договору досягли узгодження щодо всіх істотних умов, як наслідок, відбулась законна передача продавцем такої квартири покупцю і не встановлено підстав для віндикації зазначеної квартири від добросовісного набувача.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 655 ЦК. за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК. договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 грудня 2009 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу ОСОБА_12 відповідає вимогам 655 ЦК України, так як позивачем не подано доказів порушення вимог закону про недосягнення згоди щодо ціни договору.

У підтвердження вказаних вимог позивачем не доведено передачу йому грошову суму у розмірі 14000 євро як оплату за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України встановлено, якщо майно придбане за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно може бути повернуто за позовом власника про витребування майна на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених цими статтями, тому що вони встановлюють спеціальні правила для захисту такого права. Це випливає з того, що, оскільки добросовісне набуття відповідно до ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, то наслідком угоди, вчиненої з таким порушенням, є повернення майна з незаконного володіння, якщо для цього є передбачені законом підстави.

Доказів того, що ОСОБА_4 не мав права відчужувати ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 20 травня 2014 року позивач суду не надав та обгрунтовано відхилив доводи про перебування цієї квартири в судовому спорі, так як вони не передбачали заборони власнику розпоряджатись цією квартирою.

При цьому у ст. 396 ЦК України зазначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Правочин, на виконання якого передано спірну квартиру позивачем ОСОБА_4 є правомірним, що свідчить про вибуття з володіння позивача спірної квартири з його волі.

Отже, ОСОБА_4 як законний власник спірної квартири вправі був розпорядитись нею на свій розсуд.

ОСОБА_2 не надав суду доказів того, що спірна квартира вибула з його володіння поза його волею.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування справедливого і по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

Колегія суддів вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Я.Д.Горблянський

Р.Й.Матківський