РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2015 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Петренко Л.В.

при секретарі: Похвалітовій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

встановив:

Позивач звернулася до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В обґрунтування позову зазначено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на товарній біржі «Українська» укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який зареєстровано на цій же біржі за №90575 від 12.04.2000 року. В подальшому даний договір зареєстровано в КП «Абрис», тобто бюро технічної інвентаризації, за № 69 від 19.04.2000 року, про що був зроблений реєстраційний напис на договорі. На даний час позивач бажає оформити договір дарування цієї квартири на доньку, але у неї виникли труднощі в оформленні договору дарування нотаріально. Відповідно до діючого на той час законодавства договір купівлі-продажу квартири мав бути нотаріально посвідчений. Однак, положення Закону України «Про товарну біржу», який діяв на час укладення договору купівлі-продажу не вимагали нотаріального посвідчення договорів, які укладалися та реєструвалися на товарних біржах. Право власності було зареєстровано за нею у відповідності до чинних на той момент Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженого наказом № 56 Державний комітет України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, які передбачали в якості правовстановлюючого документу зареєстровані на біржі правочини. У даному випадку позивач та відповідач виконали всі суттєві умови угоди купівлі-продажу квартири, а саме: відповідач, як продавець, передав у власність позивача квартиру, а позивач, як покупець, прийняла квартиру та сплатила за неї зазначену в договорі суму. Факт сплати вартості квартири ОСОБА_2 підтверджуються записом про це у пункті 3 договору купівлі-продажу, зокрема що позивачем сплачено 6500 гривень. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, як сторони договору купівлі-продажу нерухомості, дійшли згоди з усіх істотних умов щодо продажу квартири АДРЕСА_1, про що свідчать їх особисті підписи в договорі купівлі-продажу від 12.04.2000 року, який укладено та зареєстровано на товарній біржі «Українська» за № 90575. Укладання договору повністю відповідає волі сторін, позивач передала гроші продавцю в повному розмірі, а ОСОБА_2 передав у власність квартиру. Позивач зареєстрована та постійно проживає у квартирі з травня 2000 року.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільного процесуального кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на товарній біржі «Українська» укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який зареєстровано на цій же біржі за №90575 від 12.04.2000 року.

Даний договір зареєстровано в КП «Абрис», тобто бюро технічної інвентаризації, за № 69 від 19.04.2000 року, про що був зроблений реєстраційний напис на договорі.

На даний час позивач бажає оформити договір дарування цієї квартири на доньку, але у неї виникли труднощі в оформленні договору дарування нотаріально. Відповідно до діючого на той час законодавства договір купівлі-продажу квартири мав бути нотаріально посвідчений. Однак, положення Закону України «Про товарну біржу», який діяв на час укладення договору купівлі-продажу не вимагали нотаріального посвідчення договорів, які укладалися та реєструвалися на товарних біржах. Право власності було зареєстровано за ОСОБА_1 у відповідності до чинних на той момент Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженого наказом № 56 Державний комітет України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, які передбачали в якості правовстановлюючого документу зареєстровані на біржі правочини.

У даному випадку позивач та відповідач виконали всі суттєві умови угоди купівлі-продажу квартири, а саме: відповідач, як продавець, передав у власність позивача квартиру, а позивач, як покупець, прийняла квартиру та сплатила за неї зазначену в договорі суму.

Факт сплати вартості квартири ОСОБА_2 підтверджуються записом про це у пункті 3 договору купівлі-продажу, зокрема що позивачем сплачено 6500 гривень. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, як сторони договору купівлі-продажу нерухомості, дійшли згоди з усіх істотних умов щодо продажу квартири АДРЕСА_1, про що свідчать їх особисті підписи в договорі купівлі-продажу від 12.04.2000 року, який укладено та зареєстровано на товарній біржі «Українська» за № 90575. Укладання договору повністю відповідає волі сторін, позивач передала гроші продавцю в повному розмірі, а ОСОБА_2 (а.с. 5).

Описані правовідносини є цивільно-правовими, тому, враховуючи час їх виникнення, слід застосувати Цивільний Кодекс Української РСР в редакції 1963 року, ст. 128 якого вказує на те, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК Української РСР в редакції 1963 року).

В даному випадку сторони виконали суттєві умови угоди купівлі - продажу квартири, а саме: продавець передав у власність покупця квартиру АДРЕСА_1, покупець ОСОБА_1 - прийняла квартиру та сплатила за неї зазначену в договорі суму.

Факт сплати вартості квартири ОСОБА_1 підтверджується записом про це у договорі купівлі-продажу, зокрема що останньою сплачено 6 500,00 грн. до підписання договору.

Вказана угода не містить протизаконних умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати останню дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається.

Враховуючи п. 4 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобов'язання, що виникають з угод) Верховного Суду України від 04.08.2001 року слідує, що на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього, у тому числі шляхом укладення щодо предмета зобов'язань нотаріально оформленої угоди з іншою особою.

За таких обставин суд доходить висновку про те, що позивачем повністю виконано умови укладеного договору, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди і захист майнових прав позивача можливий лише шляхом визнання договору дійсним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 47 ч.2, 128, 224 Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року, ч.5 ст. 267 ЦК України, ст. 10, 60, 62, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 12.04.2000 року товарною біржею «Українська» за реєстраційним номером 90075 - визнати дійсним.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: /підпис/

з оригіналом згідно:

Суддя: