Справа 206/5748/15-ц
Провадження 2/206/1525/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"03" грудня 2015 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Гуртовий В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача,-

в с т а н о в и в:

19 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача . В обґрунтування позову посилається на те, що 22.07.2015 року між позивачем та ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" укладено договір фінансового лізингу № 000113 з додатками, згідно з п.1.1 якого предметом лізингу по даному договору є автомобіль Ford Fiesta (ambient), обєм двигуна -1.0, тип кпп -мех., передній привід. Відповідно до умов Договору ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" прийняло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль Ford Fiesta у власність та передати предмет лізингу позивачу у користування у порядку та на умовах, передбачених договором. В усній формі 22.07.2015 року представник відповідача ОСОБА_3, знаходячись в приміщенні за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Горького, 3, повідомила позивачу в присутності свідка інформацію про те, що вона може придбати в «Лізинговій компанії « ВАШ АВТО», легковий автомобіль Ford Fiesta, 2013 року випуску, сріблястого кольору за -173023.16 грн., засобом підписання договору фінансового лізингу. Якщо позивач відразу 22.07.2015 року сплатить 50% від вартості названого автомобілю, а решту буде сплачувати рівними платежами в майбутньому, то зможе його забрати на протязі трьох днів з дня сплати. Продовжуючи довіряти і не сумніваючись в правдивості наданої інформації, отримавши від представника ОСОБА_3 розрахунковий рахунок і реквізити сплати, в той же день 22.07.2015 року о 16.34 год. Позивач сплатила двома платежами як їй сказала представник суму- 86511.50 грн. на поточний рахунок ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» № 4 в АТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5». При цьому представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу в розмірі - 86511.50 грн., який виявився адміністративним платежем лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору, а навпаки введено в оману, що це часткова оплата вартості предмета лізингу, на що позивач і розраховувала. Після принесення позивачем представнику відповідача двох квитанцій за №№ 23 і 24, вона надала їй для підписання договір фінансового лізингу за № 000113, ще раз запевнивши, що текст договору відповідає той інформації, яку вона розповіла їй в усній формі. У позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору викладеного на 14 аркушах, мілким шрифтом під час його підписання. Представник відповідача не надала позивачу достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона їй пояснила та спонукала підписати договір швидше, без детального ознайомлення з ним, посилаючись на закінчення робочого дня. Через три дні після сплати грошових коштів та підписання вище названого договору позивач зателефонувала представнику відповідача на мобільні номери телефонів (НОМЕР_1, НОМЕР_2) з метою дізнатись коли вона зможе отримати обіцяний авто. Позивач отримала відповідь від представника, що обіцяний автомобіль, 2013 року випуску, сріблястого кольору знаходиться у Донецьку в "ДНР" і є певні труднощі його доставити в м Дніпропетровськ. Потім позивач знову неодноразово дзвонила представнику відповідача і отримувала відповіді, що «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» шукає шляхи отримати обіцяний споживачеві автомобіль з м. Донецьк який підконтрольний терористичній організації ДНР. Не дочекавшись обіцяного автомобілю, представник позивача 11.08.2015 року відправив відповідачу заяву про повернення грошових коштів, але отримав відказ з пропозицією позивачу особисто звернутись до них. 06.10.2015 року позивач особисто відправила листа з проханням повернення її грошових коштів, але відповідач відмовляється повертати її грошові кошти.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати договір фінансового лізингу № 000113 від 22.07.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" недійсним. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ВАШ АВТО", , юридична адреса м. Київ, вул. Шовковична, 42 - 44, на її користь сплачені на виконання договору фінансового лізингу № 000113 від 22.07.2015 року кошти в розмірі - 86511.50 (вісімдесят шість тисяч п'ятсот одинадцять) гривень, - витрати на правову допомогу у розмірі 40 відсотків від встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка буде надавати їй правову допомогу у судовому засіданні (а.с. 1-12).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений, причина неявки суду невідома.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Вислухавши позивача та її представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.07.2015 року між позивачем та ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" укладено договір фінансового лізингу № 000113 з додатками, за умовами якого відповідач зобовязався придбати та передати позивачу на умовах фінансового лізингу у користування майно, а саме: транспортний засіб марки «Ford Fiesta», а позивач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. (а.с. 18-31).

Позивачем перераховано на рахунок відповідача за договором фінансового лізингу № 000113 від 22.07.2015р. грошові кошти в сумі 28837,20 грн. та 57674,30грн., що підтверджується квитанціями № 23, № 24 від 22.07.2015 року. (а.с. 33).

Листом №114 від 31.08.2015р. ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" повідомила представника позивача про те, що заява про розірвання договору фінансового лізингу № 000113 від 22.07.2015р. розглянута та по всім питанням, щодо вказаного договору повинна звертатись особисто позивач, оскільки у представника відсутні відповідні повноваження. (а.с. 34).

Позивачем сплачено 500 грн. адвокату ОСОБА_5 за складання позовної заяви, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №28/07 від 28.07.2015р. (а.с.62).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону Україну «Про фінансовий лізинг», Закону Україну «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону Україну «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Закону Україну «Про захист прав споживачів»

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Закон України «Про фінансовий лізинг» визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Положеннями статті 16 Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час розгляду справи, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу.

Суд вважає, що такий вид господарської діяльності, як фінансовий лізинг підлягає ліцензуванню відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності».

Згідно п.11-1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою вважається послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до цього Закону, зокрема до п.4 ч.1 ст.34, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами, а саме: діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Ще однією з ознак, як відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Відповідачем не надано суду документи, які б підтвердили, встановлене законом ліцензування даного виду господарської діяльності (фінансового лізингу) ТОВ« Лізингова компанія «Ваш Авто».

Частина 1 статті 227 ЦК України вказує, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення Договору, та становить відсоток від вартості предмета Лізингу. Тобто адміністративний платіж - це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору.

У відповідності до ст. 10 Договору лізингу, лізинговий платіж складається, в тому числі, із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладанням цього договору (адміністративний платіж) - розмір такої комісії за організацію становить 7%, цей платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Вказаний пункт Договору порушує принцип добросовісності, оскільки, Відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору, виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору.

З п.4.1 Договору вбачається, що Лізингодовець передає у користування Предмет Лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: Адміністративного платежу, Авансового платежу, Комісії за передачу предмету лізингу, - у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору.

Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору.

Пункт 10.15 Договору передбачає, що у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного Договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмету лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний Договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом пяти днів з моменту отримання віл лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають.

Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору.

Одночасно, для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобовязання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, у п. 10.14 передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми достроково погашення.

Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. В п.п. 12.4, 12.5, 12.6 Договору лізингу передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобовязань лізингодавцем, умовами договору не передбачено.

Таким чином, забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидний дисбаланс між правами та обовязками сторін.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства.

Законом України «Про захист прав споживачів», встановлено недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів, шляхом пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.

Згідно з положеннями ч. 1, п. п. 2, 4, 7 ч. З, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 названого Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Аналізуючи норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно п. 12.13 Договору лізингу у випадку необґрунтованої відмови від прийняття предмету лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір та вимагати від лізингоодержувача сплатити на користь лізингодавця неустойку (штраф) у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу. У такому випадку лізингодавець не повертає лізингоодержувачу сплачені ним на виконання даного договору кошти.

Суд вважає, що вказана стаття Договору суперечить положенням п. 4 частини 3 статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів», оскільки, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору. В даному випадку адміністративний платіж є окремою оплачуваною послугою відповідача в розмірі 10% складає разом з авансовим платежем 3% в даному випадку 1177,03 Долар США. Тому неповернення і цих коштів суперечить п.4 та п.5 ч.3 вищевказаного Закону.

Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, врахувавши в системному звязку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, які виклав позивач.

Також, суд вважає, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому є підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а договору - недійсним у відповідності до ст. 215 ЦК України.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судові витрати на правову допомогу з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» слід стягнути на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» в розмірі 500,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1218грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 3, 6, 203, 215, 216, 227, 627, 806, 807 ЦИвільного кодексу України, ст.ст. 1, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212,213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача- задоволити.

Визнати договір фінансового лізингу № 000113 від 22.07.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто", , юридична адреса м. Київ, вул. Шовковична, 42 - 44, на користь ОСОБА_1, сплачені на виконання договору фінансового лізингу № 000113 від 22.07.2015 року кошти в розмірі - 86511(вісімдесят шість тисяч п'ятьсот одинадцять тисяч ) гривень 50копійок, витрати на правову допомогу у розмірі 500 (пятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто", , юридична адреса м. Київ, вул. Шовковична, 42 44 на користь держави судовий збір у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков