У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитин задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 750 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 05 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 у прибуток держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп..

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В поданих апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказують, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що вона є інвалідом 3-ї групи по зору і розмір її пенсії в сумі 1276 грн. не дозволяє їй забезпечувати належне утримання сина та своє матеріальне _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/469/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Кушнір Н.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

забезпечення і лікування.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не були враховані її довідки про доходи та стан здоров'я, з яких вбачається, що фінансові можливості та стан здоров'я не можуть забезпечити достатнє утримання сина, який навчається в 11 класі та готується до вступу у ВУЗ, а фінансові можливості відповідача є достатніми для сплати аліментів в розмірі 2000 грн..

Просить оскаржуване рішення суду в частині розміру присуджених аліментів у розмірі 750 грн. змінити та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що він постійно проживає разом з сином, займається його вихованням та матеріально утримує його, про що свідчить довідка Клеванської сільської ради від 31 січня 2015 року. Окрім того він матеріально утримує їхню доньку ОСОБА_4, 1993 року народження, яка є студенткою вищого навчального закладу, позивачка її матеріальної допомоги взагалі не надає.

Просить рішення суду від 27 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_1 у позові про стягнення аліментів відмовити за його безпідставністю.

У судовому засіданні ОСОБА_1, її представник, підтримавши свою апеляційну скаргу повністю, надали пояснення в межах її доводів. Заперечують проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2.

ОСОБА_2, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, підтримав свою апеляційну скаргу повністю та надав пояснення в межах її доводів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, проте має нерегулярні, мінливі доходи. При визначенні розміру аліментів суд врахував думку сторін, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, офіційно не працевлаштованим, але отримує реальні неофіційні доходи і має можливість виплачувати аліменти, не має інших зобов'язань матеріального характеру.

Щодо даних висновків, суд першої інстанції навів відповідні мотиви та доводи з якими погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 12 вересня 1992 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом, в якому відповідач вказаний його батьком, що ним не заперечується (а.с. 2).

Судом встановлено, що відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, проте має нерегулярні, мінливі доходи, тому має змогу виплачувати кошти на утримання своєї неповнолітньої дитини в визначеному судом розмірі. Таку обставину відповідач не заперечував.

Обставин, які б унеможливлювали проводити стягнення аліментів в визначеному розмірі судом не встановлено, а відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо визначення розміру аліментів в порядку ст. 184 СК України.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч. 1 ст. 57, ч. 2 ст. 59, ст. 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Наведені ОСОБА_1 доводи не можна вважати беззаперечними підставами для визначення розміру аліментів в сумі 2000 грн., зазначених в позовній заяві, оскільки суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі 750 грн, обґрунтовано виходив з положення ст.ст. 180, 184 СК України, які покладають обов'язок батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, а при наявності нерегулярного мінливого доходу платника аліментів, цей розмір визначається у твердій грошовій сумі.

Так, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростували висновок суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів, оскільки зазначені доводи носять характер припущення та не підтвердженні достатніми та належними доказами.

Колегія суддів вважає, що сума аліментів у розмірі 750 грн. визначена, виходячи з засад виваженості, законності та справедливості по відношенні як платника аліментів, так і дитини, з урахуванням віку неповнолітнього.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, оскільки батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Належних та достатніх доказів в підтвердження надання матеріальної допомоги сину добровільно відповідачем не надано.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Поскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

Н.М. Ковальчук