АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач - міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Сплативши судовий збір, згідно чинного законодавства.

У обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до державної програми забезпечення населення послугами теплопостачання МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» надає теплову енергію за адресою відповідачів у АДРЕСА_1, у зв'язку з чим був відкритий особовий рахунок №10-730183, за яким відповідальний квартиронаймач ОСОБА_2 повинен здійснювати сплату за спожиті послуги. Проте, оплату за спожиту теплову енергію відповідач не здійснював належним чином з 01 лютого 2011 по 01 квітня 2015 року, у зв'язку з чим, за вказаний період утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 6 520,13 грн. За вищевказаних обставин, позивач просив суд, з урахуванням заяви про збільшення позовниз вимог, стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за спожиті послуги у розмірі 6 520,13 грн., а також судовий збір в розмірі 243,60 грн.

У травні 2015 року відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічний позов, у якому зазначено, що він звертався до відповідача за зустрічним позовом з заявою про відключення його від централізованого опалення, на які відповіді не отримав, договір на подачу теплової енергії з відповідачем не укладав та вважає, що відповідачем проводиться невірне нарахування заборгованості, у звязку з чим, просив суд визнати неправомірними дії відповідача по нарахуванню боргу та зобовязати відповідача зробити перерахунок боргу відповідно до закону та опалювальної площі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2015 року позов міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4на користь міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» заборгованість в розмірі 5 457 гривень 03 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4на користь міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" сплачений позивачем судовий збір у сумі 81 (вісімдесят одна) гривня 20 копійок з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» про визнання неправомірним нарахування боргу та зобовязання зробити перерахунок відмовлено в повному обсязі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до державної програми забезпечення населення послугами теплопостачання МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» через теплові магістралі здійснювалось постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2, та відкрито особовий рахунок №10-730183. Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, та є абонентами послуг позивача, користуються послугами позивача з постачання теплової енергії до їх оселі.

Проте, свої зобов'язання відповідачі, як користувачі послуг постачання теплової енергії не виконують належним чином, тому, у період з 01 лютого 2011 року по 01 квітня 2015 року, утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 6 520,13 грн.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до вимог ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.6 ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачання організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до постанови № 59 Кабінету Міністрів України "Про забезпечення дисципліни розрахунків за природний газ, теплову і електричну енергію" від 17 жовтня 2000 року споживач зобов'язаний вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані послуги по теплопостачанню.

Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що виплавають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що виплавають із зазначеного договору.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, які призвели до неправильного вирішення спору по суті, не можна взяти до уваги, як необґрунтовані.

Так, статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що без укладеного договору між сторонами відсутній і предмет спору.

Відсутність договору, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України, не є підставою для звільнення споживачів від оплати послуг з централізованого теплопостачання, оскільки, згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Такою дією є надання комунальних послуг позивачем та їх отримання відповідачами, а факт отримання послуг підтверджує і сам відповідач.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому, відсутність договору не є підставою несплачувати за надані та спожиті послуги (ст. 11 ЦК України), що підтверджено обов'язковою для судів правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 30 жовтня 2013 року № 6-59 цс 13.

Відповідно п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановлених законом чи договором розмірах.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і у п. 23 Правил.

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними у строки, визначені договором або законом.

Також, обґрунтовуючи позовні вимоги, МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» зазначало про те, що розрахунок боргу за спожиту теплову енергію здійснено саме за той період, коли власником квартири АДРЕСА_3 був ОСОБА_2, й відповідно споживав надані позивачем послуги з теплопостачання, зобовязаний здійснювати їх оплату.

Крім того, відповідно до ст.160 ЖК України члени сімї наймача, які проживають з ним у квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями.

А тому, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, про задоволення позову у дані частині вимог, вважає, що доводи апеляційної скарги, у цій частині, підлягають відхиленню.

Також, не можна взяти до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням відключити квартиру від централізованого опалення.

Так, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, регулюється порядок відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Положеннями пунктів 24, 25 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до пункту 26 цих Правил відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Самовільне відключення від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 22.11.2005 № 4, зареєстрованим у Мінюсті України 09.12.2005 за №1478/11758 (зі змінами внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 р. №169, зареєстрованим у Мінюсті України 28.11.2007 за №1320/14587.

Згідно зазначеного наказу про відключення житлового будинку від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен звернутися до місцевого органу виконавчої влади з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого ЦО(централізованого опалення) і ГВП (гаряче водопостачання). У заяві зазначається причина відключення.

Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП., улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації..

При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутись для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Відповідно до вимог законодавства припиненням нарахувань є акт про відключення затверджений Комісією.

З боку відповідачів акт про відключення від мереж централізованого опалення квартири АДРЕСА_4 не надавався ні суду першої, ні апеляційної інстанцій.

Крім того, колегія суддів вважає, що також не можна взяти до уваги, як обґрунтовані, посилання апелянта, що відповідач невірно зробив розрахунки щодо площі квартири, а у зв»язку з цим і щодо невірного нарахування розміру заборгованості.

Згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України №630 від 21.07.2005 визначено: опалювальна площа (об'єм) квартири - загальна площа (об'єм) квартири, без урахування площі лоджій, балконів, терас. Тобто, це площа всіх житлових і підсобних приміщень квартири (житлових кімнат, кухні, туалету, ванної кімнати, коридору, передпокою, комірчин тощо) в межах внутрішньої поверхні стін і перегородок квартири.

Подібне розяснення надається у «Нормах та вказівках по нормуванню витрат палива і теплової енергії на опалення житлових і громадських будинків, а також на господарсько-побутові потреби в Україні», затверджених Держкомітетом України по житлово-комунальному господарству КТМ 204 України 244-94 від 14.12.93.

Загальна опалювальна площа визначається як сума площі всіх житлових і підсобних приміщень, включаючи площу коридорів і вбудованих шаф, а також придатних до житла або для технічних потреб протягом року прибудов, до яких напрямки або крізь отвори в стінах та переділах може бути забезпечений доступ підігрітого повітря від опалювальних приладів, підключених до центральної опалювальної системи, встановлених в яких-небудь приміщеннях квартири згідно з затвердженим відповідними інстанціями проектом, за яким здійснювалось будівництво будівлі.

Середня розрахункова температура внутрішнього повітря приміщень приймається за даними КТМ 204 України 244-94, для житлових приміщень вона дорівнює 18°С.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що нарахування за теплопостачання здійснюється на загальну площу квартири.

Крім того, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2015 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви щодо видачі судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та розяснено право звернутися з цими вимогами в порядку позовного провадження.

Відповідачем за первісним позовом подана заява про застосування строків позовної давності.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» підлягають задоволенню частково і з відповідачів на користь позивача з урахуванням строку позовної давності необхідно стягнути заборгованість з 01 січня 2012 року по 30 квітня 2015 року у розмірі 5 457,03 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_5