АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5162/15 Справа № 204/7917/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Токар Н. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про поновлення на роботі, скасування наказу та виконання певних дій, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з неодноразово уточненим позовом до Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» (далі - ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект») про поновлення на роботі, скасування наказу та виконання певних дій, мотивуючи тим, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2006 року він був поновлений на роботі. Рішення суду не виконувалося з 26 грудня 2006 року до 13 вересня 2010 року.

Вказував на те, що 09 вересня 2010 року в черговий раз державним виконавцем Бабушкінського районного відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відповідачу була надана постанова про негайне поновлення його на роботі.

Зазначав, що на вимогу держвиконавця 10 вересня 2010 року директором інституту був виданий наказ №175К про поновлення на роботі і допущення його до роботи 10 вересня 2010 року, але фактично інститут допустив до роботи тільки 13 вересня 2010 року.

Посилаючись на те, що видання наказу №175К в частині поновлення на роботі не з 09 вересня 2010 року, а з 10 вересня 2010 року, і фактичний допуск його до роботи - 13 вересня 2010 року, тільки після надання ним трудової книжки, є незаконним і суперечить рішенню суду від 25 грудня 2006 року, ч.2 ст.24 КЗпП України, вимозі державного виконавця від 09 вересня 2010 року про негайне поновлення на роботі з 09 вересня 2010 року, крім того вважає, що зазначений наказ, як незаконний, не відповідає і іншим вимогам законодавства України, а тому просив суд визнати наказ №175к від 10 вересня 2010 року «Про поновлення на роботи ОСОБА_2» незаконним, скасувати його і надати новий наказ, відповідно до вимог законодавства України, в якому: пункт 1 наказу викласти в редакції - поновити ОСОБА_2 на попередній роботі з 03 квітня 2006 року на посаді заступника директора по загальним питанням з окладом у розмірі 87,5% від посадового окладу директора інституту станом на 10 вересня 2010 року, встановити надбавку за інтенсивність праці у розмірі 40% від посадового окладу, надбавку за виконання обов'язків інженера по охороні праці у розмірі 50% від посадового окладу інженера по охороні праці, діючих на момент звільнення; пункт 3 наказу викласти в редакції - допустити з 09 вересня 2010 року ОСОБА_2 до виконання своїх обов'язків, згідно з рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2006 року "Про негайне поновлення на роботі ОСОБА_2" і вимогою старшого державного виконавця Григорчука П.В. Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 09 вересня 2010 року; зробити перерахунок заробітної плати ОСОБА_2 при звільненні з урахуванням внесених змін до наказу №175К; стягнути з ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового та цивільного будівництва "Дніпроцивільпроект" на його користь незаконно невиплачену заробітну плату при поновленні на роботі у сумі 701 грн. 93 коп.; скасувати наказ №184К від 24 вересня 2010 року, поновити його на попередній роботі з 27 вересня 2010 року із збереженням усіх умов трудового договору, які діяли до незаконного звільнення; стягнути з ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва "Дніпроцивільпроект" на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 27 вересня 2010 року по день поновлення на роботі та моральну шкоду в розмірі 5.000 грн.; зобов'язати ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва "Дніпроцивільпроет" перерахувати пенсійні внески, згідно з вимогами Закону України "Про обов'язкове пенсійне страхування", до пенсійного фонду у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська та видати йому відомості про нарахування і виплату страхових внесків помісячно на виплачені за рішенням суду заробітну плату за весь час вимушеного прогулу для перерахунку пенсії.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Визнано наказ №175-К від 10 вересня 2010 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_2» незаконним. Зобов'язано ДП «Дніпропетровський державний проектний Інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» внести зміни до наказу №175-К від 10 вересня 2010 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_2» згідно з вимогами типової форми №П-1, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2009 року №489. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2015 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну його підставу. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2006 року, яке набрало чинності на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2007 року, ОСОБА_2 було поновлено на посаді заступника директора по загальним питанням ДП «Дніпропетровський державний проектний Інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» з 03 квітня 2006 року, визнано наказ №32-к від 03 квітня 2006 року та наказ №113-к від 20 грудня 2005 року в частині скорочення посади заступника директора по загальним питанням незаконними. Стягнуто з ДП «Дніпропетровський державний проектний Інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу (том 1 а.с.35,164-165).

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2006 року не виконувалося до 13 вересня 2010 року.

На вимогу Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції №03-14/16570/12 від 09 вересня 2010 року про негайне виконання вимог виконавчого листа по справі №2-2816, виданого 03 січня 2007 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська, ДП «Дніпропетровський державний проектний Інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» 10 вересня 2010 року видали наказ №175-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_2», яким поновили ОСОБА_2 на попередній роботі з 03 квітня 2006 року на посаді заступника директора по загальним питанням з окладом згідно штатного розкладу, діючим на момент звільнення. Скасували наказ №32-к від 03 квітня 2006 року та наказ №113-к від 20 жовтня 2005 року в частині скорочення посади заступника директора по загальним питанням. Допустили з 10 вересня 2010 року ОСОБА_2 до виконання ним своїх попередніх обов'язків. Забезпечили ОСОБА_2 робочим місцем в кабінеті №2 приймальні ДП «Дніпропетровський державний проектний Інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» по вул.Набережна ім.Леніна,29 м.Дніпропетровська (том 1 а.с.41).

Від отримання даного наказу ОСОБА_2 відмовився, про свідчить відмітка на наказі та підписи посадових осіб, в тому числі і державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Григорчука П.В.

На а.с.42 том 1 міститься власноручно написане ОСОБА_2 зауваження-заперечення від 13 вересня 2010 року щодо його незгоди з наказом №175-к від 10 вересня 2010 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_2»

У зв'язку з незгодою з наказом №175-к від 10 вересня 2010 року, ОСОБА_2 16 вересня 2010 року звернувся з письмовою заявою до територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області (том 1 а.с.43-45).

13 вересня 2010 року, 17 вересня 2010 року, 22 вересня 2010 року ОСОБА_2 надав керівництву ДП «Дніпропетровський державний проектний Інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» заяви, в яких просив його звільнити з посади за ч.3 ст.38 КЗпП України (том 1 а.с.48,106).

Наказом №184-к від 24 вересня 2010 року по ДП «Дніпропетровський державний проектний Інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» ОСОБА_2 з 27 вересня 2010 року було звільнено за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (том 1 а.с.49).

З даним наказом ОСОБА_2 ознайомлений 04 жовтня 2010 року під особистий підпис (том 1 а.с.49).

У зв'язку з незгодою з наказом №184-к від 24 вересня 2010 року, ОСОБА_2 звернувся 19 жовтня 2010 року з заявою до територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області (том 1 а.с.50-51).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2012 року, стягнуто з ДП «Дніпропетровський державний проектний Інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час невиконання рішення суду за період з 26 грудня 2006 року по 13 вересня 2010 року в розмірі 141.904 грн.75 коп. та моральну шкоду в розмірі 1.000 грн. (том 1 а.с.170-171,172-173,174-175)

Задовольняючи частково позовні вимоги про визнання наказу №175-к від 10 вересня 2010 року незаконним та зобов'язуючи ДП «Дніпропетровський державний проектний Інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» внести зміни до нього згідно з вимогами типової форми №П-1, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2009 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», районний суд вірно зазначив, що в спірному наказі невідображене умови оплати праці, не зазначена тривалість робочого дня, не вказано розмір відновленого посадового окладу, не поновлені надбавки за інтенсивність.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні вимог про скасування наказу №184-к від 24 вересня 2010 року та поновленні на попередній роботі з 27 вересня 2010 із збереженням усіх умов трудового договору, які діяли до незаконного звільнення, районний суд безпідставно посилався на те, що питання про скасування наказу не входить до компетенції суду, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Колегія судів вважає, що вимог ОСОБА_2 про скасування наказу №184-к від 24 вересня 2010 року про його звільнення за ст.38 КЗпП України обґрунтовані.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, подаючи 13 вересня 2010 року, 17 вересня 2010 року, 22 вересня 2010 року заяви про звільнення, просив звільнити його за ч.3 ст.38 КЗпП України.

В наказі №184-к від 24 вересня 2010 року «Про звільнення ОСОБА_2», не дивлячись на те, що ст.38 КЗпП України має три частини, не вказано по якій частині відбулося звільнення.

У відповідності до ст.221 КЗпП України спори, які виникають між працівниками і власниками або уповноваженим ним органом щодо припинення трудового договору, переводу на іншу роботу, оплати праці, надання відпусток, застосування дисциплінарних стягнень та інші є індивідуальними трудовими спорами. Індивідуальні трудові спори між власником і працівником незалежно від форми трудового договору розглядаються комісіями по трудовим спорам і судами.

Статтею 225 КЗпП України визначено строки звернення до комісії по трудових спорах. Так, працівник може звернутись до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком.

Тобто, працівник, в залежності від органу що розглядає спір, може звернутись або до комісії по розгляду трудових спорів або до суду:

а) до комісії по розгляду трудових спорів - у трьохмісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права;

б) в суд протягом десяти днів для оскарження дій комісії по розгляду трудових спорів, у разі звільнення з роботи протягом одного місяця.

По іншим спорам - на протязі трьох місяців, якщо суд є першою інстанцією (ст.233 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин цього строку, згідно зі ст.234 КЗпП України, районний суд може його поновити.

Позивач звернувся до суду з даним позовом із значним пропуском, передбаченим ст.233 КЗпП України, тобто 30 жовтня 2014 року (том 1 а.с.19).

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.4 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами) від 06 листопада 1992 року №9, у кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску строків, передбачених ст.233 КЗпП України, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Оскільки при пропуску місячного строку в позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права та обов'язки сторін.

Проте зазначених вимог закону суд не врахував, причин пропуску позивачем строку на звернення до суду досконало не з'ясував.

Будь-яких причин поважності пропуску, визначеного ч.1 ст.233 КЗпП України, строку ОСОБА_2 не навів та доказів неможливості звернення з відповідним позовом вчасно та існування непереборних перешкод у цьому, позивач суду у відповідності зі своїм процесуальним обов'язком, згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, не надав, а тому колегія суддів вважає неможливим поновити порушений строк.

Посилання ОСОБА_2 на поважність пропуску строку у зв'язку з тим, що вказані ним в заяві та зверненнях до відповідача порушення законодавства, оскаржувались останнім спочатку у територіальній державній інспекції праці у Дніпропетровській області, а потім в адміністративних судах, а тому він не мав права звертатися до суду з даним позовом, колегія суддів вважає хибними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання наказу №175к від 10 вересня 2010 року незаконним, скасування його і надання нового наказу; скасування наказу №184к від 24 вересня 2010 року, поновлення на попередній роботі з 27 вересня 2010 року із збереженням усіх умов трудового договору, які діяли до незаконного звільнення, необхідно відмовити за пропуском строку.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову про скасування наказів та поновленні на роботі, тому його вимоги щодо перерахунку заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва "Дніпроцивільпроет"» незаконно невиплаченої заробітної плати при поновленні на роботі в розмірі 701 грн.93 коп., то вони також безпідставні, а тому задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2006 року ОСОБА_2 був поновлений на роботі і за період з 03 квітня 2006 року по 25 грудня 2006 року на його користь стягнуто з ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва "Дніпроцивільпроет"» середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2011 року стягнуто з ДП Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва "Дніпроцивільпроет"» на користь позивача середньомісячний заробіток за час невиконання рішення суду за період з 26 грудня 2006 року по 13 вересня 2010 року.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва "Дніпроцивільпроет" перерахувати пенсійні внески згідно з вимогами Закону України "Про обов'язкове пенсійне страхування" до пенсійного фонду у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська та видати ОСОБА_2 відомості про нарахування і виплату страхових внесків помісячно на виплачені за рішенням суду заробітну плату за весь час вимушеного прогулу для перерахунку пенсії, то вони також задоволенню не підлягають, оскільки згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи до: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 ст.17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах згідно яких ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_2 щодо зобов'язання ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва "Дніпроцивільпроет" перерахувати пенсійні внески згідно з вимогами Закону України "Про обов'язкове пенсійне страхування" до пенсійного фонду у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська та видачі ОСОБА_2 відомості про нарахування і виплату страхових внесків необхідно відмовити і провадження по справі в цій частині на підставі п.1 ст.205 ЦПК України закрити.

Керуючись ст.ст.303,307,309,310,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про поновлення на роботі, скасування наказу та виконання певних дій відмовити.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового та цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.