УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-ПОБУТ», третя особа - територіальна державна інспекція з питань праці у м. Києві, про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1. звернувся до суду із вказаним вище позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-ПОБУТ» (далі - ТОВ «ВЕП «ВД-ПОБУТ»), третя особа - територіальна державна інспекція з питань праці у м. Києві.

Позовні вимоги неодноразово уточнювалися. З урахуванням вимог уточненої позовної заяви від 20 травня 2015 року, ОСОБА_1. просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 40 703 грн 97 коп., компенсацію втрати частини середньої заробітної плати розмірі 11 016 грн 70 коп. (у заяві від 18 травня 2015 року просив - 431 грн 86 коп.), моральну шкоду в розмірі 15 тис. грн та 177 грн 02 коп. понесених додаткових витрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги послався на те, що з травня 2012 року він був прийнятий на роботу в товариство на посаду юрисконсульта. Відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_1. з 20 червня 2014 року було призвано на військову службу за частковою мобілізацією.

У період з 03 травня 2012 року по 15 вересня 2014 року позивач вчасно отримував заробітну плату, проте, починаючи з 15 вересня 2014 року, відповідач перестав здійснювати виплату середньої заробітної плати, вказуючи на те, що така виплата повинна здійснюватися із Державного бюджету України.

Вважаючи дії відповідача незаконними, та посилаючись на ст. 119 КЗпП України, позивач просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ВЕП «ВД-ПОБУТ» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за період з 15 вересня 2014 року по 27 травня 2015 року включно у розмірі 40 703 грн 97 коп. та 431 грн 86 коп. компенсації втрати частини середньої заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, а всього стягнуто 41 135 грн 83 коп.

Стягнуто з ТОВ «ВЕП «ВД-ПОБУД» на користь Держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року та змінити рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року в частині розміру стягнення компенсації втрати частини середньої заробітної плати, стягнути з ТОВ «ВЕП «ВД-ПОБУД» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини середньої заробітної плати у розмірі 11 016 грн 70 коп.

В іншій частині вказані вище судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються і не є предметом касаційного розгляду в даному випадку.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами встановлено, що позивач з 03 травня 2012 року працює в ТОВ ВЕП «ВД-ПОБУД».

Згідно Указу Президента України № 454 від 06 травня 2014 року «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_1 з 20 червня 2014 року призвано на військову службу за частковою мобілізацією. Наказом підприємства від 20 червня 2014 року № 30 позивача увільнено від виконання посадових обов'язків на час часткової мобілізації на підставі ст. 119 КЗпП України.

Суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь компенсації втрати частини середньої заробітної плати, заявлені ОСОБА_1. 18 травня 2015 року у заяві про збільшення позовних вимог, визнавши позов у цій частині доведеним та обґрунтованим.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1. посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону в частині вирішення спору про компенсацію втрати частини середньої заробітної плати, оскільки суд першої інстанції розглянув спір у цій частині без урахування заяви позивача від 20 травня 2015 року про збільшення позовних вимог, а саме до необхідності стягнення 11016 грн 70 коп. відповідної компенсації. Така заява була прийнята судом однак не відображена у судовому рішенні.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення районного суду, встановив, що доводи апеляційної скарги безпідставні, оскільки судом першої інстанції правомірно до стягнення була визначена сума, яка була розрахована позивачем у відповідності до вимог Закону при зверненні до суду із заявою про збільшення позовних вимог від 18 травня 2015 року.

Вимоги заяви від 20 травня 2015 року про збільшення позовних вимог і заяви про відкликання заяви про збільшення позовних вимог від 18 травня 2015 року апеляційним судом визнано безпідставними, з посиланням на те, що 20 травня 2015 року позивачем було надано розрахунок заборгованості, де механізм розрахунку індексації компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати не відповідає механізму нарахування такої заборгованості визначеної у відповідності до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна.

В матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 18 травня та від 20 травня 2015 року.

У заяві від 18 травня 2015 року позивач крім іншого просив суд стягнути з відповідача 431 грн 86 коп. компенсації втрати частини середньої заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

20 травня 2015 року ОСОБА_1. уточнив позовні вимоги і остаточно просив суд крім іншого стягнути з відповідача 11016 грн 70 коп. компенсації втрати частини середньої заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Також, просив суд вважати вказану вище заяву від 18 травня 2015 року відкликаною (а. с. 130-141). Районним судом прийнято такі вимоги, що відображено в журналі судового засідання (а. с. 150).

За правилами ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. З урахуванням положень ст. ст. 11, 213, 214 ЦПК України, суд має ухвалити у справі судове рішення з правовими висновками в межах саме заявлених (в даному випадку уточнених) позивачем вимог.

Зі змісту рішення районного суду вбачається, що його ухвалено в межах заявлених ОСОБА_1. позовних вимог 18 травня 2015 року, чим порушено права позивача, передбачені ст. 31 ЦПК України. При цьому, позовні вимоги ОСОБА_1, заявлені 20 травня 2015 року залишилися районним судом не вирішеними, тобто порушено ст. ст. 213-215 ЦПК України.

Апеляційний суд обмежився правовою оцінкою правильності нарахування позивачем розміру компенсації втрати частини середньої заробітної плати (11 016 грн 70 коп.) та дійшов до висновків про обґрунтованість вимог заяви позивача з цього питання від 18 травня 2015 року, незважаючи на те, що ОСОБА_1. таку заяву відкликав.

Уточнений 20 травня 2015 року позов в частині вирішення спору про стягнення компенсації втрати частини середньої заробітної плати, залишився не вирішеним ні судом першої, ні апеляційної інстанцій.

Крім того, мотивувальна частина ухвали апеляційного суду не відповідає висновкам зазначеним у резолютивній її частині, а тому ухвала апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року суперечить вимогам ст. 315 ЦПК України.

Так, мотивуючи висновки, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, апеляційний суд зазначає, що «беручи до уваги те, що апеляційна скарга не містить у собі доводів, щодо невідповідності висновків суду в частині задоволення вимог про стягнення розміру середньої заробітної плати, та відмови у задоволенні вимог щодо стягнення спричиненої моральної шкоди та понесених додаткових витрат, то відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не переглядається». Разом з тим, у резолютивній частині ухвали апеляційний суд приходить до висновків про те, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін в цілому, а не тільки у частині, яка була предметом апеляційного розгляду.

У зв'язку з наведеним та враховуючи вимоги ст. ст. 11, 213-215, 303, 315 ЦПК України, суди попередніх інстанцій ухвалили у даній справі судові рішення які не відповідають вимогам закону, вони підлягає скасуванню в частині, що є предметом касаційного розгляду, з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції в частині вирішення позову про стягнення компенсації втрати частини середньої заробітної плати.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року скасувати в частині вирішення позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-ПОБУТ», третя особа - територіальна державна інспекція з питань праці у м. Києві, про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, справу направити у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська