Справа № 442/8171/13 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/2190/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за участю третьої особи Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про розподіл майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2015 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Поділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виділено та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Виділено та визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 568 грн.08 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір 1459 грн.68 коп.

В решті первісного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що в судовому засіданні не доведено та не встановлено того, що він не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї, а тому посилання суду на п.30 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року є помилковим. Зазначає, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що крім аліментів він здійснює додаткове матеріальне забезпечення дитини і цього не заперечила відповідачка ОСОБА_4, а також те, що вона не зверталась з позовом про збільшення аліментів, однак суд не врахував дані обставини під час розгляду справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким виділити ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі перебували з 06.09.2008 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2013 року розірвано.

За час спільного подружнього життя сторони по справі придбали квартиру АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.06.2009 року ( а.с. 6-11).

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Постановляючи рішення про поділ спірної квартири шляхом визначення ідеальних часток сторін у майні, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, з відступленням від засад рівності від часток подружжя, суд першої інстанції виходив із вимог ст.ст.57, 71 СК України та здобутих в судовому засіданні доказів.

Відповідно до приписів ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як вбачається із доданих до матеріалів справи документів, відповідачці ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2, яка була придбана нею відповідно до договору купівлі-продажу вказаної квартири від 05.07.2000 року, тобто ще до укладення шлюбу із позивачем ОСОБА_2 ( договір купівлі- продажу додано до матеріалів справи).

19 червня 2009 року квартира у м.Стебнику була продана від імені ОСОБА_4 як продавця в користь ОСОБА_5- покупця за 33654 грн.( договір купівлі-продажу додано до матеріалів справи).

В цей же день, 19 червня 2009 року сторонами по справі на ім»я ОСОБА_4 була придбана спірна квартира АДРЕСА_2 вартістю 107800 грн..

Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_4 33654 грн. від продажу квартири в цей же день в м.Стебнику, що є її особистою власністю, чого не заперечив позивач ОСОБА_2, були вкладені до загальної суми оплати квартири у місті Дрогобич Львівської області.

Колегія суддів, підрахувавши вартість проданої ОСОБА_4 квартири у м. Стебнику та вартість придбаної у м. Дрогобич спільної квартири приходить до висновку, що різниця у вартості 35940 грн. становить 1/3 особистої власності у спільно нажитій квартирі (107800 :3= 35940 грн.; 107800- 35940 = 71860 грн.). Поділу підлягає квартира вартістю 71860 грн., що в гривневому еквіваленті є майже рівною часткою для обох сторін за мінусом 10 грн. в користь відповідачки.

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо поділу квартири у співвідношенні 1/3 частка для позивача та 2/3 частка квартири для відповідачки відповідає вимогам статей 60-71 Сімейного кодексу України та є справедливою.

Судом при вирішенні спору враховано те, що з відповідачкою залишився проживати малолітній син, що остання повністю оплачує комунальні послуги за свій рахунок .

Колегія суддів не бере до уваги доводи сторін щодо розміру оплати аліментів та витрат на утримання дитини кожною із сторін, оскільки ці питання вирішуються судом в іншому позовному провадженні.

Не заслуговують на увагу та не приймаються судом доводи апелянта ОСОБА_2 в частині передачі йому від матері 20000 доларів для придбання спірної квартири. Зазначені обставини не доведені позивачем, з приводу їх позивачем не представлено належних доказів.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 , 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин