Справа № 460/510/14-ц
Провадження №2/460/147/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2015 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

· головуючого - судді Варениця В.С.

· з участю секретаря Мельник Є.Є.

· позивачів ОСОБА_1 (ОСОБА_1.), ОСОБА_3

· представників позивачів ОСОБА_4, Петлевич С.С.

· представника відповідача Олешко Т.О.

· розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові

· цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3

· до ОСОБА_7, треті особи Старичівська сільська рада, Новояворівська державна нотаріальна контори,

· про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

13.02.2014 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати недійсним заповіт посвідчений 12 березня 2002 року за реєстровим номером №149 ОСОБА_16, секретарем Старичівської сілської ради Яворівського району, який зареєстроваиний в Спадковому реєстрі за №395976692. Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їх батько ОСОБА_10, після його смерті вони звернулися з заявами про прийняття спадщини за законом першої черги в порядку спадкування після смерті батька. Також з заявою про прийняття спадщини звернулася дочка спадкодавця від другого шлюбу ОСОБА_7 як спадкоємець за заповітом, який було посвідчено 12.03.2002 року секретарем Старичівської сільської ради ОСОБА_16 Державним нотаріусом Новояворівської держнотконтори винесено постанову про відмову їм у вчиненні нотаріальних дій, оскільки заповітом охоплена вся спадщина. Ознайомившись із записами в книзі вчинення нотаріальних дій Старичівської сілської ради, вважають, що заповіт підписано не батьком ОСОБА_10, а іншою особою. Порівнюючи підпис батька в книзі нотаріальних дій і на документах, на яких є підписи нашого батька, можна побачити, що підписи є різними. Незадовго перед смертю при спілкуванні з батьком, останній повідомив, що ніякого заповіту не складав. Таким чином, оскаржуваний заповіт не відповідав останній волі покійного.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_8 заявлені позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково позивач пояснила, що після смерті батька ОСОБА_10 вона зверталася 08-09 серпня 2013 року до сільської ради за довідкою, де їй повідомили, що заповіту батька немає, а 27 серпня 2013 року заповіт появився. На заповіті не батьківський підпис, так як вона добре знає його підпис. Також у вересні 2012 року вона розмовляла з батьком, який повідомив, що немає ніякого заповіту, він доведе до порядку будинок і тоді напише заповіт. Перед смертю батька вона приїзджала до нього в лікарню. Просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 (ОСОБА_1.), також просить задоволити заявлений позов.

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (ОСОБА_10) -адвокат Петлевич С.С. вважає, що позовні вимоги його довірителів є законними та обгрунтованими. Згідно науково-методичних рекомендацій по проведенню почеркознавчої експертизи, які є нормативним актом, вільні зразки підписів є рукописні тексти, що

2

достовірно виконанні певною особою і дані підписи в дійсності належать тій особі. З оголошеного висновку експерта вбачається, що вільні зразки підписів покійного ОСОБА_10 і підписи на двох примірниках заповіту та в журналі вчинення нотаріальних дій виконані різними особами. З цього можна зробити висновок, що вільні зразки підписів на документах належать покійному ОСОБА_10, а підписи на заповіті йому не належать, виконані іншою особою. З врахуванням даних обставин заявлений позов підлягає до задоволення.

Відповідач ОСОБА_7 заявлений позов заперечила, пояснила, що покійний батько ОСОБА_10 та мати ОСОБА_11 одружилися 28 квітня 1984 року, від даного шлюбу народилася вона. З батьками вона проживала до 2006 року. До 2002 року батько їздив на заробітки в Росію, під час поїздок і на заробітках виникали різні проблеми. В березні 2002 року перед поїздкою на заробітки батько вирішив скласти заповіт. До сільської ради ходив батько, мати і вона. В їх присутності батько особисто підписав заповіт на її користь, один примірник заповіту був виданий батькові, який передав його їй. Після смерті батька вона звернулася з заявою до Новояворівської державною нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом. Їй відомо, що з ОСОБА_1 батько відносин не підтримував, а підтримував відносини з ОСОБА_8, яка приходила до нього на день народження та на свята.

Представник відповідача ОСОБА_7 - адвокат Олешко Т.О. ваважає, що під час розгляду справи не здобуто доказів, що підписи на заповіті не виконано покійним ОСОБА_10 Дані обставини не зміг підтвертиди експерт, який несе кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Крім того, допитаний свідок ОСОБА_12 підтвердив, що покійний ОСОБА_10 говорив про посвідчення заповіту в користь доньки ОСОБА_7, а свідок ОСОБА_16 ствердила, що ОСОБА_10 в її присутності підписував заповіт. Також немає ніякого кримінального провадження по підробці документів. Під час розгляду справи було встановлено, що відносини між покійним ОСОБА_10 та донькою ОСОБА_7 були добрі, покійний в період посвідчення заповіту також надав дозвіл на керування автомобілем своїй доньці. Просить з задоволенні заявленого позову відмовити.

Представники третіх осіб Старичіської сільської ради та Новояворівської державної нотаріальної контори, які про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, не з'явилися, суд вирішив за можливе провести розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є рідними доньками подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_4, які перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.05.1974 року. Рішенням Яворівського районного шлюбу Львівської області від 15.06.1983 року вищевказаний шлюб було розірвано в судовому порядку та в подальшому була проведена державна реєстрація розірвання шлюбу

Відповідач ОСОБА_7 є рідною донькою подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_11, шлюб між якими було зареєстровано 28.04.1984 року.

Згідно свідоцтва про смерть гр.ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м.Львові, після його смерті відкрилася спадщина за заповітом.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_10 до Новояворівської державної нотаріальної контори 27.08.2013 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася відповідач ОСОБА_7

Також з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 року звернулися до Новояворівської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 та ОСОБА_8, а 16.01.2014 року - з аналогічною заявою ОСОБА_11 як дружина покійного.

Постановою державного нотаріуса Новояворівської державної нотаріальної контори Коцюмбас С.Й. від 23.01.2014 року було відмовлено ОСОБА_1, ОСОБА_8 та

3

ОСОБА_11 в оформленні спадкових прав та видачі на їх користь свідоцтв про право на спадщинку за законом, оскільки змістом заповіту, посвідченого 12.03.2002 року за реєстровим №149 секретарем Старичівської сільської ради ОСОБА_16 охоплена уся спадщина на користь дочки ОСОБА_14

Згідно заповіту, посвідченого 12.03.2002 року секретарем Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області ОСОБА_16 та зареєстрованого в журналі реєстрації нотарільних дій за реєстром №149, гр.ОСОБА_10 усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що йому належить на день його смерті і на що він за законом має право, заповів своїй дочці ОСОБА_14.

Вважаючи, що вищевказаний заповіт до своєї смерті гр.ОСОБА_10 не складав, підписи на заповіту покійному не належать, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом про визнання з цих підстав оспорюваного заповіту недійсним.

За юридичною природою заповіт громадянина є односторонньою угодою (договором), спрямованої на встановлення цивільних прав і обов'яків.

А ст.41 ЦК України (1963 року) було передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Тому суд не приймає до уваги покликання сторони позивача в позовній заяві на вимоги ст.1257 ЦК України (2004 року), оскільки відповідність угоди (заповіту) вимогам закону перевіряється на момент її вчинення.

Відповідно до приписів ст.ст.524, 534, 541 ЦК України (1963 року), в редакції чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам. Заповіт повинен бути укладений в письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладання, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

А ст.37 Закону України «Про нотаріат» було визначено, що в населених пунктах, де немає державних нотаріаусів, посадові особи виконавчого комітету сільської ради вчиняють нотаріальні дії по посвідченню заповітів.

Відповідно до п.33, 35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року №22/5 (надалі - Інстркція), в редакції чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 ЦК України. Заповіт повинен бути складений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем (ст.541 ЦК України). Посадова особа виконавчого комітету при посвідченні заповіту зобов'язана роз'яснити заповідачу зміст статті 535 ЦК України. А відповідно до п.38 Інструкції заповіти, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів, записуються до алфавітної книги обліку заповітів.

Також ст.545 ЦК України (1963 року) передбачала можливість визнання заповіту недійсним.

Під час розгляду справи судом встановлено, як вбачається з обставин, викладених в позовній заяві та пояснень позивачів в судовому засіданні, що підставою для визнання оспорюваного заповіту недійним вони вказують, що підпис на заповіті не належить їхньому батькові ОСОБА_10, батько перед смертю повідомляв, що ніякого заповіту не складав, оспорюваний заповіт не відповідає його останній волі.

Фактично стороною позивача зазначаються дві підстави визнання заповіту недійсним, а саме непідписання заповіту особисто заповідачем та невідповідність заповіту останній волі спадкодавця. Вищезазначені підстави, на думку суду, є взаємновиключні, оскільки стверджуючи, що оспорюваний заповіт не відповідав останній волі спадкодавця,

4

припускається, що посвідчення такого заповіту мало місце. Разом з тим, цивільним законодавством (ст.544 ЦК України (1963 року), ст.1254 ЦК України (2004 року) було передбачено право заповідача на скасування (зміну) заповіту у визначеному законом порядку.

Крім цього, допитана в якості свідка ОСОБА_16 пояснила, що вона працювала секретарем Старичівської сільської ради з 1998 року по 2006 рік. Вона пам'ятає, що в 2002 році в сільську раду приходив покійний ОСОБА_10 разом з дружиною та донькою, щоб скласти заповіт на доньку. Нею було складено заповіт з його слів, він його особисто прочитав, з ним погодився та підписав, вона видала йому другий примірник заповіту. Згідно встановлених правил вона записала посвідчення заповіту в книгу нотаріальних дій, де ОСОБА_10 розписався. ОСОБА_10 сплатив державне мито по прибутковому касовому ордері за посвідчення заповіту.

Також допитаний свідок ОСОБА_12 показав, що він разом з покійним ОСОБА_10 працював на навчальній базі Інституту внутрішніх справ в с.Верещиця. Під час роботи в його присутності ОСОБА_10 розказував, що він може вмирати, так як склав заповіт на доньку ОСОБА_14, заповів будинок, переписав на доньку свою машину.

Судом встановлено, що покійний ОСОБА_10 до часу своєї смерті проживав сім'єю разом з дружиною ОСОБА_11 та донькою ОСОБА_7, відносини з якими були нормальними. Так, з оглянутого Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер НОМЕР_1, який було видано 28.11.2002 року (в рік посвідчення оспорюваного заповіту), гр.ОСОБА_10 в установленому порядку дозволив право керування належним йому автомобілем ОСОБА_14, відповідачці по справі.

Згідно висновку судової криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів №4929 від 13.03.2015 року вбачається, що підписи на двох примірниках заповіту, в журналі для реєстрації нотаріальних дій та вільних зразків підпису ОСОБА_15 на документах, наданих на експертизу, виконані різними особами. Однак встановити ким ОСОБА_15 чи іншою особою виконанні підписи на примірниках оспорюваного заповіту та в журналі для реєстрації нотаріальних дій не виявилося можливим з причини, що на експертизу не було надано достатньої кількості достовірних зразків підписів ОСОБА_10, які б максимально були наближені по часу виконання до підписів на оспорюваному заповіті.

При цьому суд також враховує, що отримані вільні зразки почерку та підписів покійного ОСОБА_10 не являються максимально наближеними до часу виконання підписів на оспорюваному заповіті (на двох примірниках та в журналі реєстрації нотаріальних дій), отримані вільні зразки підпису за виглядом та способом виконання також різняться між собою, що не дає можливості для ствердної відповіді їх належності та виконання особисто покійним ОСОБА_10

Суд критично оцінює твердження представника позивачів адвоката Петлевич С.С., що з даного висновку експертизи слід брати до уваги покликання експерта, що вільні зразки підписів, які достовірно належать покійному ОСОБА_10, та підписи на примірниках заповіту виконані різними особами, відповідно на оспорюваному заповіту підпис не належить покійному ОСОБА_10, оскільки висновок експерта достовірно таких обставин не доводить. Крім того, таке твердження суперечить встановленим обставинами по справі, зокрема показанням допитаних свідків.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами законних та обгрунтованих підстав для визнання оспорюваного заповіту спадкодавця ОСОБА_10 недійсним, а тому в задоволенні заявленого позову слід відмовити.

5

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 89, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_7, треті особи Старичівська сільська рада, Новояворівська державна нотаріальна контори, про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Яворівський районний суд Львівської області.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ:

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·

·