АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/5877/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - КаліушкоФ.А.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

В січні 2015 року позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6999,48 доларів США, яка складається: з заборгованості за тілом кредиту у сумі 5217,45 доларів США та заборгованості за відсотками - 1782,03 доларів США, а також просив стягнути пеню у розмірі 55808 грн. 42 коп. та три проценти річних, передбачених ст. 625 ЦК України, у розмірі 6697 грн. 01 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 6999,48 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 5217,45 доларів США та заборгованості за відсотками - 1782,03 доларів США, а також пеню у розмірі 27 032 грн. 22 коп., три проценти річних у розмірі 6610 грн. 41 коп. та судовий збір у сумі 1436 грн. 09 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказував, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.07.2008 року на користь АКБСР «Укрсоцбанк» було стягнуто з нього заборгованість за картковим рахунком у розмірі 16872 грн. 24 коп. Для виконання рішення про стягнення заборгованості було накладено арешт на його автомобіль маркиChevrolet «Aveo» д.н. НОМЕР_1, 2007 року випуску. Постановою державного виконавця Дарницького районного управління юстиції у м. Києві автомобіль був вилучений, поставлений на штрафмайданчик. Що в подальшому сталось з автомобілем йому не відомо, однак борг не погашений, автомобіль конфісковано.

Зазначав, що він неодноразово звертався до позивача, оскільки даний банк є вигодонабувачем і йому на праві власності належить даний автомобіль до моменту сплати кредиту в повному обсязі, однак відповіді він не одержав. Крім того, повідомляв банк про вилучення автомобіля, який був у заставі банку по договору застави від 23.03.2007 року.

Таким чином у банку було в заставі майно, яке по ринковій вартості відповідало сумі одержаного кредиту та погашало відсотки. Вважає, що через недбалість банківських працівників він втратив автомобіль, оскільки не мав змоги оскаржити конфіскацію та вилучення автомобіля, оскільки він не був його власником або вигодонабувачем.

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити. Представник позивача вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 березня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до п.1.1.- 1.6 якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 13 644 доларів США на придбання автомобіля та сплату страхових платежів, на строк користування по 23.03.2014 року включно, з процентною ставкою 12,5 % річних, а позичальник зобов'язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі.

Задовольняючи позовні вимоги що стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач скористався наданими йому кредитними ресурсами, проте свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 12.12.2014 року заборгованість відповідача за кредитом становить 5217,45 доларів США та заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами - 1782,03 долари США.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення пені, нарахованої банком на підставі п.3.9 кредитного договору у розмірі подвійної ставки, встановленої у п. 1.5 договору, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, суд першої інстанції виходив з того, що до вимог про стягнення пені повинні бути застосовані положення ч. 2 ст. 258 ЦК України, якою встановлена спеціальна позовна давність в один рік. Тому сума пені, яка підлягає стягненню за період з 12.12.2013 року по 12.12.2014 року становить 27 032 грн. 22 коп.

Крім того, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню за період з 12.12.2011 року по 12.12.2014 року, становить не 6697 грн. 01 коп. як заявлено позивачем, а 6610 грн. 41 коп.

Позивачем рішення суду щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення пені та 3% річних не оскаржувалось, обов'язкових підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає, тому рішення в частині вимог, у задоволенні яких позивачу було відмовлено, колегія суддів не перевіряє.

З висновками суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, відсотків, пені та 3% річних - колегія суддів погоджується, вважає їх такими, що відповідають вимогам закону і обставинам справи. Обставини, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, доведені. Норми матеріального права - ст. 525, 526, 530, 536, 614, 625, 1049, 1054 ЦК України відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що оскільки у нього було вилучено автомобіль на підставі постанови державного виконавця, для погашення боргу, що виник у відповідача перед іншим банком - ПАТ «Укрсоцбанк», а позивач як заставодержатель не вчинив жодних дій для повернення автомобіля, то підстави для стягнення заборгованості - відсутні.

Однак колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1.7 кредитного договору, забезпеченням виконання зобов'язання за цим договором є застава автомобіля марки Chevrolet модель Aveo згідно з договором застави № 37.3/АА-020.07.2 від 23 березня 2007 року.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що у разі недотримання позичальником умов цього договору банк має право вимагати дострокового розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відповідних збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог - звернути стягнення на предмет застави за договором застави №37.3/АА-020.07.2

Разом з тим, жодних даних про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_2 перед ПАТ «Родовід Банк», - матеріали справи не містять, і сторони не заперечують, що зазначений автомобіль позивачем у відповідача не вилучався.

Як вбачається з копії повідомлення, отриманого ПАТ «Родовід Банк» від ОСОБА_2 27.07.2011 року, відповідач повідомляв банк про те, що предмет застави - автомобіль Chevrolet «Aveo»,д.н. НОМЕР_1 був вилучений у відповідача на підставі постанови державного виконавця від 10.03.2011 року, винесеної у виконавчому провадженні при примусовому виконанні рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.07.2008 року за позовом АКБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Проте зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови у даному позові, оскільки обов'язок належного виконання умов кредитного договору, погашення кредиту та сплати процентів покладений законом та умовами договору на відповідача як позичальника ( ст. 525-527, 1054 ЦК України).

Посилання апелянта на те, що оскільки банк не вчинив належних дій щодо оскарження дій державного виконавця та звільнення майна з-під арешту, тому відповідач не повинен сплачувати кредит та проценти, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки звернення стягнення на предмет застави є правом банку як заставодержателя ( ст. 589-590 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до ст. 616 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Однак колегія суддів вважає, що у даному випадку прострочення кредитора не відбулось, і матеріали справи не містять доказів тих обставин, що порушення відповідачем умов кредитного договору щодо погашення кредиту та сплати процентів сталося з вини ПАТ «Родовід Банк».

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, покладеного судом в основу рішення, платежі по кредиту відповідач припинив сплачувати у липні 2011 року, у зв'язку з чим залишилась несплаченою сума кредиту в розмірі 5217,45 доларів США. За період з липня 2011 року по 24 березня 2014 року ( визначений договором строк повного повернення кредитних коштів) на залишок заборгованості банком були нараховані проценти у розмірі 1782,03 доларів США, які також не сплачені відповідачем.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення зазначених позовних вимог.

Доводів щодо порядку та періоду нарахування пені і 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, а також щодо підстав щодо їх стягнення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Стягнута судом сума пені у розмірі 27 032 грн. 22 коп., що була нарахована банком на підставі п. 3.9 кредитного договору за період - один рік перед зверненням до суду, є такою, що не перевищує розмір основної заборгованості (6999,48 доларів США , що за курсом НБУ на дату розрахунку становило 109 966 грн. 74 коп.), а тому підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що ним допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: