Номер провадження: 22-ц/785/7435/15
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості,

встановила:

04 грудня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернувся із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 (далі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 30178,00 доларів США, терміном до 28.10.2013 року, а ОСОБА_3 зобов'язався за час користування кредитом сплачувати відсотки у розмірі 11,00 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0, ОСОБА_3 передав в заставу АКІБ «УкрСиббанк» транспортний засіб марки «Mazda», модель-3, 2006 р.в., державний номер НОМЕР_1.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором було прийнято поруку ОСОБА_4, про що 27.10.2006 року було укладено договір поруки №54142.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 08 грудня 2011 року, право вимоги за Кредитним договором отримав ПАТ «Дельта Банк».

Оскільки відповідачі припинили виплачувати кредит та відсотки по кредиту №0 від 27.10.2006 року, то в результаті цього утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 315212,03 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 179197,70 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 136014,32 грн.

Посилаючись на те, що позивачем на адресу відповідачів направлена вимога про сплату заборгованості, однак ніяких дій відповідачі по виплаті кредитної заборгованості не здійснили, позивач просив його вимоги задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість у розмірі 315212,03 грн., витрати по оплаті судового збору у розмірі 3152,12 грн.

Справа була розглянута у відсутність відповідачів при заочному розгляді справи.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року позов ПАРТ «Дельта Банк» був задоволений у повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення із направленням справи до Комінтернівського районного суду Одеської області за підсудністю за місцем перебування відповідача, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, судпершої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 ухилявся від належного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором №0 від 27.10.2006 року, припинив виплачувати кредит та відсотки, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 315212,03 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 179197,70 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 136014,32 грн.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого АКІБ «УкрСиббанк» надав останньому кредит у розмірі 30178,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,0% річних, строком до 28.10.2013року.

Відповідно до п.п.1.1., 2.1 Кредитного договору, ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором передав в заставу АКІБ «УкрСиббанк» транспортний засіб марки «Mazda», модель-3, 2006 р.в., державний номер НОМЕР_1.

27.10.2006 року в забезпечення виконання грошових зобов'язань ОСОБА_3 за Кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №54142, відповідно до умов якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник по зобов'язаннямОСОБА_3, що виникаютьз умов Кредитного договору.

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», а також акту приймання-передачі від 19 грудня 2011 року право вимоги за Кредитним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк» (а.с.133-153).

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що передача права вимоги за Кредитним договором від ПАТ «УкрСиббанк» перейшла незаконно до ПАТ «Дельта Банк», оскільки він не надавав згоди на укладення договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, то вони є безпідставними, оскільки спростовуються п. 10.12 Кредитного договору, згідно якого позивач ОСОБА_3 надав ПАТ «УкрСиббанк» свою згоду на передачу прав та обов'язків Банку за даним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди Позичальника.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції правомірно виходив із положень ст.ст. 526, 510, 611 ЦК України, згідно яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.ст. 541, 543, 554 ЦК України правовими наслідками порушення основного зобов'язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки.

Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох.

Як вбачається із п.п.1.3,1.4 договору поруки №54142 від 27.10.2006р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4,поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й позичальник. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» має право вимагати виконання зобов'язання як від боржника, так і від поручителя, або від них обох в солідарному порядку.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем).

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як свідчать матеріали справи, позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами Договору кредиту та договору поруки для досудового врегулювання спірних правовідносин (а.с.30,31, 159-164).

Зазначеними обставинами спростовуються доводи апелянта з приводу не врегулювання спору в досудовому порядку.

Також безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_3 з приводу того, що матеріали справи не мають копію статуту ПАТ «Дельта Банк», оскільки вони спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

Безпідставними і необґрунтованими також є доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що на укладення Кредитного договору відсутня згода його дружини, оскільки саме дружина апелянта - ОСОБА_4 уклала з Банком договір поруки, про що йшлося вище, чим не тільки надала згоду на укладення Кредитного договору, а і зобов'язалась відповідати перед кредитором за виконання її чоловіком ОСОБА_3 всіх зобов'язань за Кредитним договором.

Що стосується порушення судом правил підсудності при розгляді справи, на що посилається апелянт ОСОБА_3, то суд правомірно діяв у відповідності до вимог, передбачених ч. 3 ст. 122 ЦПК України і після того, як отримав інформацію про місце реєстрації відповідачів по АДРЕСА_1, своєю ухвалою відкрив провадження у справі з дотриманням правило підсудності (а.с.40-42).

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко