У Х В А Л А

29 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним кредитного договору

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») про визнання недійсним кредитного договору № R 1, який, на думку позивача, погіршує його положення як споживача фінансових послуг, форма договору не відповідає вимогам законодавства, позивача не було ознайомлено з методикою зарахування кредиту. ОСОБА_4 було введено в оману, а тому просив визнати укладений договір недійсним.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування постановленої судом касаційної інстанції ухвали та ухвалення нового рішення про задоволення позову з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статей 11, 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 203, 215 та 230 ЦК України та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року та на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 січня 2014 року, від 26 березня 2014 року та від 19 листопада 2014 року.

Одночасно ОСОБА_4 ставить питання про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2015 року з посиланням на поважність причин його пропуску.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява. У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що строк подання заяви про перегляд судового рішення підлягає поновленню, оскільки він пропущений з поважних причин, що підтверджується наявними у заяві доказами.

Разом з тим відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За змістом пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти таке, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодились апеляційний та касаційний суди, ухвалюючи рішення про відмову в позові виходили із того, що спірний договір є справедливим, його зміст не суперечить вимогам законодавства, а його умови відповідають ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Разом з тим у справах, ухвали в яких надані заявником для порівняння, судом встановлено, що умови оспорюваних договорів є несправедливими відносно споживача, в цілому суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища позивача-споживача, що є підставою для визнання договорів недійсними. Аналогічні висновки містить і постанова Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року, на яку посилався заявник.

Отже, у справі, про перегляд якої подано заяву, та у справах, на рішення в яких посилається заявник в її обґрунтування, наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статей 11, 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 203, 215 та 230 ЦК України та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4 строк на звернення до суду із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2015 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним кредитного договору до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
Ю.Л. Сенін