печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Горбатюк І. А., Котко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України про скасування наказу в частині позбавлення щомісячної премії, проведення розрахунку, виплату середнього заробітку та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

18.12.2014 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Державної адміністрації залізничного транспорту України, далі Укрзалізниця, про визнання незаконним та скасування наказу від 01.09.2014 №Ц-1/867 в частині позбавлення позивача премії за червень 2014 року, також просив стягнути з відповідача на користь позивача недосплачені в день звільнення кошти на загальну суму 1 937, 99 грн., з яких 91,71 грн. є залишком компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, 1 442, 84 грн. - залишок вихідної допомоги та 403, 44 грн. - незаконно утримана щомісячна премія за червень 2014 року. Також позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки з розрахунком при звільненні, починаючи з 02.08.2014 по день постановлення рішення суду, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 306, 08 грн. за кожен робочий день затримки. Також позивач просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 20 000, 00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він з 30.10.2012 працював в Головному юридичному управлінні Укрзалізниці і 01.08.2014 був звільнений у зв'язку з скороченням. Однак, в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач не виплатив позивачу в день звільнення всіх належних йому при звільненні сум та не надав письмового повідомлення з розрахунком.

Зокрема, позивач посилається на те, що відповідач здійснював виплати до 07.10.2014, разом з тим, здійснив виплати в неналежному розмірі.

Так, позивач вважає безпідставним позбавлення його щомісячної премії за червень 2014 року у розмірі 403, 44 грн. оспорюваним наказом відповідача від 01.09.2014 № №Ц-1/867, прийнятим на час, коли позивач вже не працював на підприємстві, у зв'язку з чим, просить суд визнати наказ незаконним та скасувати його, і відповідно стягнути суму невиплаченої премії у розмірі 403.44 грн.

Також, позивач посилається на нарахування вказаних виплат з порушенням відповідачем Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, далі Порядок, та внаслідок цього недоплату суми компенсації за невикористані 9 днів щорічної відпустки, недоплату суми вихідної допомоги у вищевказаних розмірах. Так, замість розрахованих позивачем виходячи з суми середньоденної заробітної плати у розмірі 306, 80 грн. - суми компенсації у розмірі 1884, 78 грн., відповідачем було сплачено 1793, 07 грн.; суми вихідної допомоги у розмірі 6 442, 84 грн., відповідачем було сплачено 5000, 00 грн.

За таких обставин, позивач просив суд на підставі ст.117 КЗпП України також стягнути середній заробіток за весь час затримки з 02.08.2014 по день постановлення рішення, визначивши розмір середньоденної заробітної плати у розмірі 306, 80 грн.

Також позивач посилається на заподіяння йому моральної шкоди, яку обґрунтовує моральними стражданнями, тривалістю невиплати належних сум, значенням розміру недоплаченої суми для матеріального стану позивача, а також матеріальним станом відповідача і оцінює в розмірі 20 000, 00 грн./а.с.1-7/

Протягом розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог в частині, подавши відповідну заяву, просить стягнути з відповідача недосплачені в день звільнення кошти на загальну суму 3 192, 85 грн., з яких 150, 66 грн. є залишком компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, 2 638, 75 грн. - залишком вихідної допомоги та 403, 44 грн. - незаконно утримана щомісячна премія за червень 2014 року. Також позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки з розрахунком при звільненні, починаючи з 02.08.2014 по день ухвалення рішення суду, виходячи з визначеного позивачем розміру середньоденної заробітної плати 363, 75 грн. за кожен робочий день затримки, усього у розмірі 76 023, 75 грн. При цьому, збільшення розміру позовних вимог позивач обґрунтовує включенням до розрахунку розміру середньоденної заробітної плати у розмірі 363, 75 грн. суми спірної невиплаченої премії у розмірі 403, 44 грн. за червень 2014 року, суми виплаченої з запізненням у жовтні 2014 року премії за липень 2014 року у розмірі 403,44 грн., а також виплаченої з запізненням у вересні 2014 року суми премії за результатами роботи за 2013 рік у розмірі 1584, 99 грн. /а.с.50-58/

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням збільшеного розміру позовних вимог, посилаючись на викладені в позові обставини, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача Укрзалізниці Шишко А.О. заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов. /а.с.39-42/ Зокрема, представник позивача послався на дотримання вимог законодавства відповідачем, вважаючи оспорюваний наказ прийнятим у відповідності до вимог Положення «Про преміювання керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Державної адміністрації залізничного транспорту України», затвердженого Генеральним директором Укрзалізниці 29.03.2007 та погодженого профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці, далі Положення про преміювання Укрзалізниці, згідно умов якого, щомісячні премії сплачуються працівникам на два місяці пізніше звітного періоду, за який нарахована премія. Позивача було позбавлено премії з передбачених КЗпП України та Положенням підстав у зв'язку з накладенням на нього дисциплінарного стягнення в червні 2014 року, разом з тим, оспорюваний позивачем наказ було прийнято, після звільнення позивача, в вересні 2014 року при розподілі нарахованої премії. У зв'язку з чим, позивачу було сплачено в липні 2014 року місячну премію за виконання показників преміювання у травні у розмірі 15% та 1/3 винагороди за підсумком роботи за 2013 рік; в серпні 2014 року позивачу у зв'язку зі звільненням виплачено - 2/3 винагороди за підсумком роботи за 2013 рік, щомісячна премія за червень 2014 року не виплачувалась у зв'язку з доганою, в вересні 2014 року позивачу виплачено щомісячну премію за липень у розмірі 8%. За таких обставин, представник вважає дії відповідача правомірними, такими, що відповідають КЗпП України, Положенню та Порядку, а тому відсутніми і підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Укрзалізниці від 30.10.2012 №780/ос позивача прийнято на роботу до відповідача./а.с.11/

Наказом Укрзалізниці від 31.07.2014 №1200/а позивача було звільнено у зв'язку з скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України./а.с.13, 14, 61-62/

Наказом Укрзалізниці від 01.09.2014 №Ц-1/867 позивача позбавлено премії за червень 2014 року у розмірі 403, 44 грн. - за недоліки в роботі, зазначені в наказі від 11.06.2014 №26 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»./а.с.17, 19/

Після звільнення, в серпні та в вересні 2014 року позивачу було нараховано /а.с.17, 19, 24/:

компенсацію за 9 днів невикористаної щорічної відпустки - у розмірі 1793, 07 грн.;

2/3 з загального розміру премії за підсумками року 2401, 50 грн. - у розмірі 1584, 99 грн.;

вихідну допомогу - у розмірі 6002, 75 грн.;

премію щомісячну за липень 2014 - у розмірі 403, 44 грн.

Після утримань, позивачу було фактично виплачено шляхом зарахування на картковий рахунок /а.с.17/:

01.08.2014 - вихідна допомога при звільненні у розмірі 5000, 00 грн.;

07.08.2014 - заробітна плата за другу половину місяця липня 2014 року у розмірі 3479, 00 грн.;

08.08.2014 - остаточний розрахунок за серпень місяць 2014 року у розмірі 3000, 00 грн.;

07.10.2014 - остаточний розрахунок за вересень місяць 2014 року у розмірі 309, 83 грн.

Вказані обставини визнанні сторонами і підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.2 ст.140 КЗпП України, якою регламентовано забезпечення трудової дисципліни, у трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до ч.4 ст.149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст.140, 147 та 149 КЗпП України, підстав та мети та порядку накладення дисциплінарного стягнення та додаткових заходів впливу з метою забезпечення трудової дисципліни, вирішення питання про позбавлення щомісячної премії працівника як додатковий захід впливу після притягнення його до дисциплінарної відповідальності та його звільнення є необґрунтованим і суперечить меті та загальним засадам дисциплінарної відповідальності як виду юридичної відповідальності, визначеним КЗпП України та Конституцією України.

У зв'язку з вказаним, суд не приймає до уваги як безпідставні посилання представника відповідача в обґрунтування правомірності оспорюваного позивачем Наказу 01.09.2014 №Ц-1/867 на умови Положення про преміювання Укрзалізниці щодо виплати щомісячних премій працівникам через два місяці після звітного та наявності підстав для позбавлення щомісячної премії після звільнення позивача у зв'язку з притягненням його до дисциплінарної відповідальності в період роботи, оскільки по суті дані положення не є правовою перешкодою вирішити вказані питання одночасно при вирішенні питання про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, іншого представником відповідача не доведено, та не звільняють відповідача від обов'язку провести повний розрахунок при звільнені, як того вимагають імперативні положення ст.116 КЗпП України, що виключає можливість їх розширеного тлумачення.

При цьому, твердження позивача щодо неможливості позбавлення щомісячної премії як складової системи оплати праці у зв'язку притягненням до дисциплінарної відповідальності є хибним розумінням положень трудового законодавства, оскільки можливість застосування такого заходу передбачена ч.2 ст.147 КЗпП України та відповідно до вимог цієї статі Положенням про преміювання Укрзалізниці, про що зазначив представник відповідача та не заперечував позивач. Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» щомісячна премія, пов'язана з виконанням виробничих завдань і функцій, входить до системи оплати праці, є додатковою заробітною платою і не відноситься до заохочень, які відповідно до ст.151 КЗпП не можуть бути застосовані до працівника протягом строку дисциплінарного стягнення, у зв'язку з чим, працівник може бути позбавлений щомісячної премії одноразово виключно за період, у якому було допущено порушення, про що і зазначено в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 21.09.2009 №10712/0/14-09/13, на якій посилається позивач.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, оспорюваний Наказ 01.09.2014 №Ц-1/867 в частині позбавлення позивача щомісячної премії за червень 2014 року у розмірі 403, 44 грн. незаконним і таким, що підлягає скасуванню, а невиплачена сума премії стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання незаконним та скасування оспорюваного наказу та стягнення невиплаченої суми премії суд вважає належним з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача і таким, що відповідає встановленому судом порушенню відповідачем прав позивача.

Зокрема, відповідно до висновків Верховного Суду України в постановах від 21.05.2012 та від 12.06.2013 щодо застосування законодавчих обмежень матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема КЗпП України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. вважає обраний позивачем спосіб захисту ефективним.

Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача недоплачених за твердженням позивача у зв'язку з неналежністю розрахунків сум при звільненні та суми середнього заробітку за весь час затримки, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України в день звільнення позивача виплати всіх належних позивачу і неоспорюваних сум не провів, оскільки днем звільнення позивача є останній день роботи згідно наказу 31.07.2014, разом з тим, виплати проводились після звільнення в період з 01.08.2014 по 07.10.2014, що не заперечували сторони.

Крім того, суд, перевіряючи доводи сторін в частині належності розрахунку виплачених при звільненні сум, встановив невідповідність розрахунку нарахованих та виплачених позивачу відповідачем сум вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, далі Порядок.

При цьому, суд не приймає як таких, що не відповідають вимогам Порядку, і розрахунків позивача./а.с.50-58/

Відповідно до абз. 1 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до абз.3 п.3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно абз.1 п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

При цьому, відповідно до абз.2 п.3 Порядку одноразова винагорода за підсумками роботи за рік включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік.

Таким чином, оскільки 2/3 премії за підсумками роботи 2013 році у розмірі 1584, 99 грн. були нараховані та виплачені позивачу після його звільнення в серпні 2014 року, щомісячна премія за липень 2014 року у розмірі 403, 44 грн. була нарахована позивачу в вересні 2009 року та сплачена в жовтні 2014 року, тобто не за відомостями за червень-липень 2014 року /а.с.17/, а спірна щомісячна премія за червень 2014 року не виплачувалась взагалі у зв'язку з депреміюванням позивача, твердження позивача, що при обчисленні середньої заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням червень-липень 2014 року, мають включаться вказані щомісячні премії та премія за підсумками роботи 2013 році в розмірі 1584, 99 грн. є безпідставними згідно абз.1 п.2 Порядку./а.с.50/

Відповідно до п.б абз. 1 п.4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога тощо).

Відповідно до п.7 Порядку нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

При цьому, при обчисленні суми сумарного заробітку позивача за період з серпня 2013 року по липень 2014 року включно, суд включає нараховані відповідачем суми заробітної плати згідно даних в матеріалах справи за цей період усього у сумі 76 438, 38 грн., /а.с.26-30/, з додаванням відповідно до абз.2 п.3 Порядку до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 премії позивача за підсумками роботи за 2013 рік.

Зокрема, виходячи з суми нарахованої позивачу премії за підсумками роботи 2013 році в розмірі 2401, 50 грн. /а.с.19/, а також виплату в липні 2014 року до дня звільнення позивача 31.07.2014 її 1/3 частини /а.с.24, 26/, загальна сума премії, яка підлягає включенню до сумарного заробітку за період з січня по липень 2014 року відповідно до абз.2 п.3 Порядку обчислюється за формулою 2401, 50 грн./12міс. х 3міс.= 600, 38 грн.

Таким чином, сума сумарного заробітку за період з серпня 2013 року по липень 2014 року включно становить 76 438, 38 грн. + 600, 38 грн. =77 038, 76 грн.

Відповідно до п.7 Порядку кількість календарних днів року з серпня 2013 року по липень 2014 року за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством, становить 251 робочий день. При цьому, слід зазначити про безпідставність включення позивачем до розрахунку 365 календарних днів, що не відповідає вимогам п.7 Порядку.

Таким чином, сума компенсації позивачу за невикористані 9 днів відпустки обчислюється за формулою і має становити 77 038, 76 грн./251 р.д. х 9 д.в.= 2762, 34 грн.

Враховуючи нараховану відповідачем суму компенсації 9 днів відпустки у розмірі 1793, 07 грн. /а.с.17/, позивачу не донараховано 969, 27 грн., разом з тим, виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, ст.11 ЦПК України, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення компенсації у розмірі 150, 66 грн.

При обчисленні розміру вихідної допомоги позивачу при звільненні суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до абз. 2, 3 п.8 Порядку у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядок, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладені вимоги п.3, п.4 Порядку, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням обчислюється за формулою: (сума 2/12 премії за підсумками роботи за 2013 рік у розмірі 400, 25 грн. + сума нарахованої заробітної плати за червень-липень 2014 року у розмірі 12 885,69 грн./а.с.26/) / на 42 фактично відпрацьовані робочих дні протягом червня - липня 2014 року = 316, 33 грн.

При цьому, слід зазначити про безпідставність згідно абз.1 п.8 Порядку розрахунків середньоденної заробітної плати як позивача у розмірі 363, 75 грн./а.с.54/, так і відповідача у розмірі 218, 01 грн./а.с.26/ Оскільки позивачем при розрахунку безпідставно включено суми щомісячних премій за червень та липень 2014 року у розмірі по 403, 44 грн. та суму 2/3 премії за підсумками роботи за 2013 рік у розмірі 1 584, 99 грн., про що вже зазначалось вище. Разом з тим, відповідач безпідставно при обчисленні розрахунку виходив не з кількості фактично відпрацьованих протягом двох місяців робочі днів як того вимагають положення абз.1 п.8 Порядку, а з кількості календарних днів, при цьому, обставин та доказів, що позивач відноситься до випадків, передбачених чинним законодавством для такого обчислення, представник відповідача суду не надав. /а.с.26/

Таким чином, вихідна допомога позивача у розмірі середньої місячної заробітної плати відповідно до абз.2, 3 п.8 Порядку обчислюється за формулою: 316, 33 грн. х 21 (середньомісячне число робочих днів протягом червня-липня 2014 року = (19 р.д.+23р.д.)/2) = 6 642, 93 грн.

Суд не приймає розрахунків вихідної допомоги позивачем у розмірі 7 638, 75 грн. та відповідачем у розмірі 5000, 00 грн., як таких що обчислені виходячи з неправильного визначеного розміру середньоденної заробітної плати, про що викладено вище.

Враховуючи нараховану відповідачем суму вихідної допомоги у розмірі 5000, 00 грн. /а.с.17/, позивачу не донараховано 1642, 93 грн., у зв'язку з чим, вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином суд, у зв'язку з частковим задоволенням вимог, виходячи з ч.2 ст.117 КЗпП України, приймаючи до уваги, що відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України прострочив виплату позивачу належних при звільненні сум, разом з тим, сплатив їх безспірну частину до 07.10.2014, приймаючи до уваги, загальний розмір спірних сум в частині вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки, а також суми щомісячної премії, усього 2 197, 03 грн., а також перебування справи в провадженні суду з грудня 2014 року з незалежних від відповідача причин, вважає належним та достатнім для захисту порушених прав позивача розмір відшкодування за час затримки у розмірі 15 816, 50 грн.

При цьому, при визначенні розміру відшкодування, суд виходить з середнього заробітку позивача за весь час затримки виплати відповідачем безспірних сум тобто за період з 01.08.2014 по 07.10.2014 включно, що становить 50 робочих днів, загальна сума заборгованості по сумі середнього заробітку за час затримки вираховується шляхом множення середньоденної заробітної плати 316, 33 грн. на загальну кількість днів затримки за вказаний період 50 робочих днів, що відповідно дорівнює 15 816 грн. 50 коп.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 грн., суд приймає до уваги обставини, на які посилається позивач, його душевні хвилювання у зв'язку з невиплатою належних при звільненні сум, а також необхідність вивчення порядку розрахунків належних йому виплат, обов'язок здійснення яких відповідно до діючого законодавства покладено на відповідача як роботодавця, намагання позивача вирішити спір з відповідачем в позасудовому порядку, поряд з тим, часткову обґрунтованість вимог позивача та визнання його права на виплати і розмір визначеного судом грошового відшкодування у розмірі 15 816, 50 грн., що, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини щодо відшкодування моральної шкоди в рішеннях ЄС, теж вважає достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, вважає що моральна шкода позивачу підлягає відшкодуванню у розмірі 500, 00 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачів в дохід Держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених майнових вимог - 180, 14 грн. та немайнових вимог - 243, 60 грн., усього у розмірі 423, 74 грн.

На підставі викладеного та керуючись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, ч.2 ст.2 Закону України «Про оплату праці», ст.44, ч.1 ст.47, ст.ст.116-117, ст.147, ч.4 ст.149, ст.151 КЗпП України, ст.43 Конституції України, ст.ст.10-11, 57-60, 61, 88, 208-209, 212-215, 218, 223, 294, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України про скасування наказу в частині позбавлення щомісячної премії, проведення розрахунку, виплату середнього заробітку та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасути наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 01.09.2014 № Ц-1/867 в частині позбавлення ОСОБА_1 премії за червень 2014 року.

Стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь ОСОБА_1 недоплачені в день звільнення кошти на загальну суму у розмірі 2 197 грн. 03 коп., з яких: 150 грн. 66 коп. є залишком компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, 1 642 грн. 93 коп. залишок вихідної допомоги та 403 грн. 44 коп. утримання щомісячної премії за червень 2014 року.

Стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки заробітної плати у розмірі 15 816 грн. 50 коп.

Стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 грн. 00 коп.

Стягнути з Державної адміністрації залізничного транспорту України в дохід держави у відшкодування судових витрат судовий збір в розмірі 423 грн. 74 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко