АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Бровченка І.О.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2012 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2011 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі: ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернувся до суду з позовом, у якому вказував на те, що 12 грудня 2007 року між банківською установою ЗАТ «ОТП Банк» та позичальником ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № ML-705/063/2007, згідно якого останньому на умовах строковості, платності, забезпеченості та цільового використання було надано кредит у розмірі 47 476,00 швейцарських франків з кінцевим строком його погашення 12 грудня 2018 року та сплатою щомісячних відсотків за користування кредитними коштами, у розмірах, визначених у договорі.

При цьому, з метою забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником своїх кредитних зобовязань, того ж дня, тобто 12 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений Договір іпотеки № РML-705/063/2007, за яким останній передав в іпотеку банківській установі належну йому на праві власності однокімнатну квартиру № 313, що розташована у житловому будинку № 74-Г по пр. Перемоги в м. Харкові.

Банківська установа ЗАТ «ОТП Банк» (з 30 червня 2009 року - ПАТ «ОТП Банк») свої договірні зобовязання за Кредитним договором № ML-705/063/2007 від 12.12.2007 року виконала в повному обсязі, надавши позичальнику ОСОБА_3 кредит у вищезазначеному розмірі.

Однак, позичальник ОСОБА_3 узяті на себе зобовязання з кінця 2009 року належним чином не виконував та порушував умови кредитного договору щодо погашення заборгованості за кредитом, а також сплати відсотків за користування кредитними коштами, у звязку з чим станом на 23.10.2011 року утворилась значна кредитна заборгованість, загальний розмір якої становить 497 302,79 грн. та складається із заборгованості по тілу кредиту - 46 247,25 швейцарських франків (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 415 762,77 грн.), заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами - 8 198,73 швейцарських франків (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 73706,58 грн.) та пені в розмірі 7 833,43 грн.

12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого останнє придбало право вимоги, у тому числі й за Кредитним договором № ML-705/063/2007 від 12 грудня 2007 року, забезпеченим іпотекою.

01.09.2011 року позивачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стало відомо про те, що 10 січня 2011 року відносно боржника ОСОБА_3 було розпочато процедуру банкрутства на підставі постанови господарського суду Харківської області, яка в подальшому була скасована постановою Апеляційного господарського суду Харківської області від 19.09.2011 року. При цьому, під час проведення вказаної процедури банкрутства були зняті заборони з іпотечного майна, що є забезпеченням по вищевказаному кредитному договору № ML-705/063/2007 від 12 грудня 2007 року, та нерухоме майно - було продано відповідачу по справі ОСОБА_2

Посилаючись на вказані обставини, позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просив суд на підставі норм чинного цивільного законодавства та Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_3 по Кредитному договору № ML-705/063/2007 від 12 грудня 2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - квартиру № 313, що розташована у житловому будинку №7 4-Г по пр. Перемоги в м. Харкові, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі покупцеві предмета іпотеки з наданням повноважень продавця, в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримання будь-яких документів, довідок з реєстру прав власності на нерухоме майно у нотаріуса тощо.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2012 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено.

В рахунок погашення кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_3 по Кредитному договору № ML-705/063/2007 від 12 грудня 2007 року, загальний розмір якої становив 497 302,79 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - квартиру № 313, що розташована у житловому будинку № 74-Г по пр. Перемоги в м. Харкові, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент укладення договору купівлі-продажу, з наданням іпотекодержателю повноважень продавця, в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримання будь-яких документів, довідок з реєстру прав власності на нерухоме майно у нотаріуса тощо.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2012 року були частково задоволені апеляційні скарги відповідача ОСОБА_2 та його представника. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2012 року скасовано, та у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2013 року задоволено касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2012 року скасовано, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2012 року залишено в силі.

У липні 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про перегляд ухваленого по справі цим же судом рішення від 09 серпня 2012 року у звязку з нововиявленими обставинами. В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 вказував на те, що 07.04.2014 року Радою суддів України, як органом суддівського самоврядування, було визнано факт про фактичну відсутність правосуддя в Україні в період президентства ОСОБА_4 (з 2010 по 2014 роки), що також було підтверджено і офіційною заявою Президента України ОСОБА_5, опублікованою на офіційному сайті 12.06.2014 року. Крім того, на даний час вже існує судова практика та узагальнено правові позиції по аналогічним з цією справою цивільним спорам, які є протилежними тим позиціям, які викладені районним судом у рішенні, що підлягає перегляду. Таким чином як суд першої інстанції так і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ невірно оцінили правову природу спірних правовідносин та припустилися помилки в оцінці доказів та вимог Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Крім того, упереджене і непрофесійне ставлення суддів судової колегії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді касаційної скарги на рішення Апеляційного суду Харківської області від 09 серпня 2012 року підтверджується визнання ними допущеної помилки при постановленні ухвали від 27 лютого 2013 року в частині первісного іпотекодавця (замість ОСОБА_3 було зазначено ОСОБА_2О.).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2015 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2012 року у цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати наведену вище ухвалу районного суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду, а обставини, на які він посилався як на нововиявлені, визнати такими, що суттєво значать для справи та такими, що не могли бути відомими відповідачу до травня 2014 року.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Зокрема апелянт вказує на те, що відмовляючи у задоволенні його заяви про перегляд судового рішення суд першої інстанції виходив із того, що заявлені ним нововиявлені обставини, а саме: фактична відсутність правосуддя в період розгляду його справи, а також протилежність висновків судів різних інстанцій не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 361 ЦПК України. Проте, законодавцем взагалі не конкретизовано, які саме обставини є нововиявленими, але визначено їх основну ознаку - істотність для справи. Зазначені ОСОБА_2 обставини є істотними для справи, а також такими, що не підлягають доказуванню, оскільки є загальновідомими. Крім того, апелянт посилається на те, що помилка, якої припустився суд касаційної інстанції при скасуванні справедливого і правильного рішення суду апеляційної інстанції підтверджується його ж ухвалою від 19.12.2013 року про виправлення описок, після чого логіка мотивувальної частини ухвали касаційного суду кардинально змінилась: апелянт не є і не був іпотекодавцем, як зазначено в ухвалі від 27 лютого 2013 року, а відтак положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» на нього не розповсюджується.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд ухваленого по справі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2012 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив із того, що ця заява відповідача є необґрунтованою, позаяк наведені ним обставини не є нововиявленими обставинами в розумінні ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, оскільки цей висновок відповідає матеріалам цивільної справи та ґрунтується на законі.

Підстави та порядок перегляду судових рішень, що набрали законної сили, у звязку з ново- виявленими обставинами визначені в главі 4 розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у звязку з нововиявленими обставинами.

Згідно частини другої вказаної правової норми підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у звязку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

2-1) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Таким чином, провадження у звязку з нововиявленими обставинами може виникнути лише за наявності таких умов у сукупності:

- розгляд цивільної справи судом закінчено;

- відповідне судове рішення набрало законної сили;

- наявні підстави, передбачені у частині другій зазначеної статті.

Для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами характерним є те, що після закінчення розгляду справи судом, виявлено відповідні обставини, які суд не міг оцінити під час ухвалення судового рішення, оскільки вони не були та й не могли бути йому відомі: про них стало відомо тільки після ухвалення рішення суду, постановлення ухвали суду чи видачі судового наказу.

Тобто, в даному випадку мова іде про обставини, які існували на момент вирішення справи, але з різних причин не були відомі суду, і які були виявлені після набрання судовим рішенням законної сили.

При цьому такі обставини повинні бути суттєвими й безпосередньо впливати на правильність судового рішення, що буде переглядатися.

Як розяснено в п.п. 1, 3, 5, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами», передбачений главою 4 розділу V ЦПК перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у звязку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Задоволення судом заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами всупереч вимогам ЦПК порушує принцип правової визначеності та право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обовязки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у звязку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному зясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами.

Судове рішення не може переглядатись у звязку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Як вбачається з заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2012 року в звязку з нововиявленими обставинами, наведені в ній доводи фактично зводяться до незгоди заявника з ухваленим районним судом по справі рішенням та субєктивної його переоцінки з посиланням на суперечливу судову практику з розгляду аналогічних за своєю правовою природою цивільних спорів та не містять фактичних даних про наявність обставин, які можуть бути визнані нововиявленими в розумінні ч. 2 ст. 361 ЦПК України, а відтак судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2012 року у звязку з нововиявленими обставинами, визнавши наведені заявником доводи для такого перегляду безпідставними..

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта, в даному випадку є несуттєвими й процесуальне рішення районного суду, яке є предметом апеляційного оскарження, не спростовують.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: