Справа № 202/6186/14-ц
№2/0202/4374/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Чумак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його син ОСОБА_3. Після смерті сина відкрилася спадщина - частина квартири за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира належала на праві спільної сумісної власності його колишній дружині - ОСОБА_4, йому - ОСОБА_5 та його сину - ОСОБА_6 Після розірвання шлюбу колишня дружина змінила прізвище на ОСОБА_3. 30.08.2006 було змінено було прізвище сину також на ОСОБА_3. Рішенням Індустріального районного суду від 09.11.2012 року були визначені частки у спільній сумісній власності на АДРЕСА_1 За кожним із співвласників по 1/3 частини права власності на спірну квартиру. Після чого відповідач звернувся до суду з позовною заявою до нього про усунення від права на спадкування. Рішенням Індустріального районного суду від 23.12.2013 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.03.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування було відмовлено. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Посилаючись на ст. ст. 392, 1261, 1267 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності на 1/6 квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та з урахуванням 1/6 частини квартири належної йому в порядку спадкування після смерті сина, просить визнати за ним право власності в цілому на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, які в подальшому були уточнені, ОСОБА_2 зазначила, що 06.11.1991 року між нею та її бабусею ОСОБА_7 було проведено обмін жилих приміщень, згідно якого вона з 26.11.1991 року мешкала в однокімнатній квартирі, житловою площею 17,07 кв.м., загальною площею 33,0 кв.м. АДРЕСА_1. 07.03.1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було також проведено обмін жилих приміщень. Після обміну жилих приміщень вона з сином ОСОБА_9 та ОСОБА_1 з 27.03.1995 року були зареєстровані та мешкали в двохкімнатній квартирі, загальною площею 45,4 кв.м. АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право власності на житло зазначена квартира належала на праві спільної сумісної власності їй, ОСОБА_6 та ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її син ОСОБА_3. Після смерті сина відкрилася спадщина на його частину квартири. Зазначає, що її особистий внесок в придбанні спірної квартири була однокімнатна квартира АДРЕСА_5, яка була нею придбана на підставі договору міни. До оформлення права спільної сумісної власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,4 кв.м. у неї була однокімнатна квартира АДРЕСА_5, яка була нею придбана на підставі договору міни. Згідно звіту про оцінку вартості двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 її вартість складає 396 132 грн., або 100/100 частки. Згідно звіту про оцінку вартості однокімнатної квартири АДРЕСА_5 її вартість складає 288 420 грн., або 73/100 частки. ЇЇ внесок в придбання двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 складає 288 420 грн., або 73/100 частки. Різниця у вартості двохкімнатної та однокімнатної квартир складає в 107 712 грн. або 27/100 частки. Стверджує, шо з урахуванням її внеску в придбанні двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 частки у спільній сумісній власності на спірну квартиру складають 27/100 частки - за кожним із співвласників - ОСОБА_2, померлим сином ОСОБА_3 та колишнім чоловіком ОСОБА_1, тобто 9/100 частки за кожним. Спадкова частка померлого сина ОСОБА_3 складає 9/100 частки, яка повинна бути поділена між ними. Після виділення спадкової частки померлого сина, вважає, що частка в спірній двохкімнатній квартирі у ОСОБА_1 складає - 9/100 частки від приватизації двохкімнатної квартира, 9/200 частки спадкова частка. Всього 27/200 частки, а її вартість складає 53 477 грн. 82 коп. Виділити житлову площу 5,2 кв.м. ОСОБА_5 в спірній двохкімнатній квартирі не має можливості, в зв'язку з чим він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Крім цього, зазначає, що ОСОБА_1 після розірвання шлюбу в спільній квартирі не мешкав, комунальні платежі не сплачував, на неодноразові вимоги знятися з реєстрації він не реагував. Посилаючись на ст.ст. 15, 16, 317, 318, 321, 357, 358, 360, 379, 392, 1217, 1261 ЦК України просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті його сина ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року на 9/200 частки, та 73/100 частки від вартості однокімнатної квартири, 9/100 частки від приватизації двохкімнатної квартира квартири АДРЕСА_1, а всього визнати за нею право власності на 73/200 частки квартири АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року на 9/200 частки, 9/100 частки від приватизації двохкімнатної квартира квартири АДРЕСА_1, а всього визнати за ним право власності на 27/200 частки квартири АДРЕСА_1. Стягнути з неї на користь ОСОБА_1 вартість 27/200 частки квартири АДРЕСА_1 в сумі 53 477 грн. 82 коп. та визнати за нею право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_1. Стягнути з ОСОБА_1 сплачену заборгованість по оплаті за комунальні послуги в спірній квартирі сумі 5 132 грн. 26 коп.

В судове засідання, призначене на 27 травня 2015 року, з'явився позивач, який підтримав викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просив суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити. Через канцелярію суду надав письмові заперечення на зустрічний позов, в яких зазначив, що рішенням Індустріального районного суду від 09.11.2012, яке набрало чинності 09.01.2013 року, були визначені частки у спільному сумісному майні - квартири АДРЕСА_1 по 1/3 за ОСОБА_2, ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_3 Право спільної сумісної власності припинено. При розгляді даної цивільної справи ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій ставила питання про визнання за нею права власності на спірну квартиру більшої частки, ніж 1/3, з урахуванням того, що в неї до приватизації спірної двокімнатної квартири, була однокімнатна квартира. Однак, у задоволенні її позовних вимог суд відмовив та визначив частки у спірній двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 1/3 за кожним співвласником. Щодо стягнення з нього заборгованості по комунальним послугам, зазначає, що він зареєстрований, але не проживає в спірній квартирі з 2004 року, то відповідно і не користується ні житлом, ні комунальними послугами в спірній квартирі. На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.10.2010 року він намагався вселитися в спірне приміщення, але ОСОБА_2 чинила перешкоди. Окрім того, зазначає, що ОСОБА_2 просить стягнути з нього заборгованість з 2004 року у зв'язку із чим, просить щодо цих вимог застосувати строк позовної давності. В квартирі з 2011 року прописана ще й донька позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_10. Вважає, що позивач може заявляти вимоги про стягнення з нього боргу за фактичні понесені нею витрати, з урахуванням трьох зареєстрованих осіб, за останні три роки і тільки за квартирну плату, так як він не користувався комунальними послугами.

ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог, зустрічну позовну заяву просила задовольнити в повному обсязі.

Представник Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судові засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1998 року, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

30.08.2006 року на підставі ст. 148 СК України ОСОБА_6 змінено прізвище на ОСОБА_2, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 8.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого повторно Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, батьком якого зазначений ОСОБА_1. Матір'ю зазначено ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла частина квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Індустріального районного суду від 09.11.2012 року визначені частки у спільному майні, а саме квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2, ОСОБА_1 по 1/3 частини та ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року - 1/3 частини квартири. Рішення набрало чинності 09.01.2013 року.

Отже, зазначеним рішенням визначена частка у майні, яка належала ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 звертався до нотаріуса державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 23.05.2014 року ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року є сторони у справі, як батьки спадкодавця. Інші спадкоємці відсутні.

Як встановлено судом сторони у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті сина, однак свідоцтво про право на спадщину сторонам не видавалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

З огляду на встановлені вище обставини, суд вважає, що право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в рівних частинах належить батьку ОСОБА_5 та матері ОСОБА_2. Підстави для збільшення частки ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 відсутні.

Доводи ОСОБА_2 щодо визнання за нею права власності на 73/200 частки квартири у зв'язку з її придбання за кошти від обміну належної їй квартири з підстав, передбачених ст.62 СК України, не можуть бути прийняті до уваги.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності за ОСОБА_1 та відповідно за ОСОБА_2 по 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, після смерті сина ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на ? частину квартири в цілому за ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки відсутній спір про право, права позивача ОСОБА_1 не порушені, а частки в спірній квартирі визначені.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з неї компенсації вартості частки квартири на користь ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Проте, вимог позивачем ОСОБА_1 про виділ у натурі йому частки з майна, що є у спільній частковій власності не заявлялось, та останній заперечував щодо припинення права власності та сплати ОСОБА_2 йому компенсації.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги в розмірі 5 132 грн. 26 коп. суд вважає їх недоведеними.

Згідно зі ст. 1 того ж Закону споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Частина 3 ст. 10, частини 1, 2 ст. 11 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено ОСОБА_2, нею було сплачено за комунальні послуги: водопостачання, газопостачання та послуги, надані Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством, грошові кошти в розмірі 5 132 грн. 26 коп., які вона і просить стягнути з ОСОБА_1, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині тим, що з 2004 року вона сплачує грошові кошти за комунальні послуги в тому числі і за ОСОБА_1, який не мешкає в спірній квартирі, при цьому не зазначає правові підстави для стягнення всієї сплаченої нею суми із ОСОБА_1 на її користь, не надає відповідні договори з підприємствами, установами чи організаціями, які надають ці послуги.

Тому, підстав для задоволення в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 суд також не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/6 квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/6 квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда