АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2007 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДарПак» про зміну дати звільнення з роботи за власним бажанням, зобов'язання видати трудовую книжку, стягнення невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2007 року позов задоволено частково. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ДарПак» (далі ТОВ «ДарПак») видати ОСОБА_1 трудову книжку. Стягнуто з ТОВ «ДарПак» на користь ОСОБА_1 2 781.48 грн. належних їй при звільненні. Зобов'язано ТОВ «ДарПак» при здійсненні виплат ОСОБА_1 утримати податки та обов'язкові платежі.

В задоволенні позову в інший частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового про задоволення таких позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи та помилковість висновків суду. Вважає, що відповідачем не доведено належним чином відсутність його вини у несвоєчасному розрахунку з нею, а судом не ураховано цих обставин та безпідставно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

До суду апеляційної інстанції апелянт та її представник двічі не з'явилися, повідомлялися про час і місце розгляду справи у відповідності до положень процессуального закону за адресами наявними у матеріалах справи та повідомленою ОСОБА_2, який є представником позивачки за довіреністю, електроною адресою. Зважаючи на положення ч. 5 ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала їх повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає судовому розгляду.

Представник ТОВ «ДарПак» просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, позивачка працювала на посаді економіста-нормувальника в ТОВ «ДарПак» з 11.01.2006 року по 26.07.2006 року.

Із заявою про своє звільнення з роботи за власним бажанням позивачка звернулася перебуваючи на лікарняному і після закриття листка непрацездатності серії ААГ № 563231 25.07.2006 року, на роботу вже не вийшла, вважаючи себе звільненою.

Оскільки 26.07.2006 року позивачка не працювала й на роботу взагалі не виходила, розрахунок з нею в цей день проведений не був.

За розрахунком ОСОБА_1 звернулася лише 11.08.2006 року, їй було запропоновано здати обхідний лист, передати документи які були в неї на виконанні, після чого отримати трудову книжку та грошові кошти, що належали їй при звільненні.

В цей день позивачка обхідний лист не здала та з питання отримання трудової книжки і грошей до відповідних працівників не звернулася .

В подальшому до ТОВ «ДарПак» позивачка не з'являлася, що спонукало відповідача телефонувати їй з проханням отримати розрахунок та трудову книжку.

23.08.2006 року відповідач надіслав позивачці лист з проханням з'явитися для проведення з нею розрахунку та видачі трудової книжки. Отримання цього листа позивачкою підтверджується поштовим повідомленням.

Проте, позивачка відмовилася отримувати трудову книжку у відповідача з записом про її звільнення з 26.07.2006 року та належні ій станом на 25.07.2006 року кошти, таку пропозицію вона відхилила й під час проведення попереднього судового засідання у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача видати трудову книжку і виплатити належні позивачці при звільненні з роботи кошти та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку і моральної шкоди, суд виходив з того, що вважав встановленим ухилення самої позивачки від отримання розрахунку та трудової книжки і відсутності вини відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку та видачі трудової книжки.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується та вважає їх правильними.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши під час розгляду справи, що позивачці не були виплачені належні їй від підприємства суми в день звільнення за відсутності вини у цьому відповідача, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В інший частині рішення суду не оскаржувалося і виходячи з положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України не перевірялося.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 2-330/07

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/190/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Горбань Т.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.