Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"30" березня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О., при секретарі Костенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

В обґрунтування позову зазначив, що в період з 01.12.2010 року по 24.12.2014 року позивач працював у ПрАТ «Азовелектросталь», після чого 24.12.2014 року його було звільнено за угодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України. За період часу з серпня 2014 року по грудень 2014 року позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі: за серпень - 4760,60 грн., за вересень - 5322,48 грн., за жовтень - 4562,39 грн., а також заробітна плата за грудень та компенсація за невикористану відпустку, що разом становить більше 20000 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просив стягнути середній заробіток за весь час затримки по день ухвалення судом рішення, та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати (далі - компенсація). Також вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює в 5000 грн. та просить стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року в сумі 20000 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10000 грн., середній заробіток за період з 24.12.2014 року по день ухвалення судом рішення та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Також просив стягнути з відповідача компенсацію.

Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надавши письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що станом на 14.01.2015 року заборгованість перед позивачем за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року складає 21771,76 грн. (сума вказана з урахуванням обов'язкових утримань, а також включає в себе компенсацію за невикористану відпустку у кількості 2 днів). Вважає необґрунтованими вимоги про стягнення суми моральної шкоди, вказуючи про їх безпідставність. Щодо стягнення компенсації, вказала, що позивачем не надано доказів на підтвердження його звернення до відповідача з вимогою про її стягнення. Просила частково задовольнити позов лише в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, у задоволенні решти позовних вимог просила відмовити.

У зв'язку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач у період часу з 01.12.2010 року по 24.12.2014 року працював у відповідача, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці.

24.12.2014 року позивач був звільнений з підприємства за угодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України.

За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата.

Згідно наданої відповідачем довідки №5 від 14.01.2015 року сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обов'язкових податків та зборів перед ОСОБА_1 за період його роботи з серпня 2014 року по грудень 2014 року складає: серпень 2014 року - 4760,60 грн., вересень 2014 року - 5322,48 грн., жовтень 2014 року - 4562,39 грн., листопад 2014 року - 4268,90 грн., грудень 2014 року - 2857,39 грн. (у тому числі компенсація за невикористану відпуску - 422,88 грн.), а всього - 21771,76 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача, внаслідок чого по сьогоднішній день перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 21771,76 грн. з урахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обов'язкові податки та збори. При цьому у вказану суму входить також і сума компенсації за невикористану відпустку.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Азовелектросталь» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.12.2014 року по день ухвалення судом рішення.

З довідки бухгалтерії ПрАТ «Азовелектросталь» № 185 від 11.03.2015 року вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи становить 284,02 грн.

При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 25.12.2014 року і по день ухвалення судом рішення, оскільки на день розгляду судом справи з позивачем розрахунок не проведено.

Середньостатистична кількість робочих днів позивача за період з 25.12.2014 року по 30.03.2015 року складає 65 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 25.12.2014 року по 30.03.2015 року складає - 18461,30 грн. (65 днів х 284,02 грн.).

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню, складає 18461,30 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсації у зв'язку із невиплатою йому відповідних сум заробітної плати.

Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі - Порядок), його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

З пункту 4 Порядку вбачається, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після

утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку до Порядку.

Так, відповідно до відомостей, наданих відповідачем, сума грошового доходу, нарахованого ОСОБА_1 до виплати за серпень 2014 року складає 4760,60 грн., за вересень 2014 року - 5322,48 грн., за жовтень 2014 року - 4562,39 грн., за листопад 2014 року - 4268,90 грн., за грудень - 2857,39 грн.

Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу за серпень 2014 року визначається шляхом множення місячних індексів за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року включно (1,029 * 1,024 * 1,019 * 1,030 * 100) і дорівнює 110,6%.

Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу за вересень 2014 року визначається шляхом множення місячних індексів за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року включно (1,024 * 1,019 * 1,030 * 100) і дорівнює 107,5%.

Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу за жовтень 2014 року визначається шляхом множення місячних індексів за період з листопада 2014 року по грудень 2014 року включно (1,019 * 1,030 * 100) і дорівнює 105%.

Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу за листопад 2014 року визначається шляхом множення місячного індексу за грудень 2014 року (1,030 * 100) і дорівнює 103%.

Судом береться кінцевий місяць періоду затримки виплати доходів позивача - грудень 2014 року, оскільки жодною зі сторін не надано відомостей щодо точної дати виплати заборгованої заробітної плати ОСОБА_1, проте у суду є достовірні відомості про невиплату заборгованої суми станом на 14.01.2015 року. У разі якщо заборговані суми були сплачені позивачу до кінця січня 2015 року, кінцевим місяцем періоду затримки, за який робиться розрахунок компенсації, є грудень 2014 року.

При цьому суд також виходить з того, що за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Для визначення величини приросту індексу споживчих цін слід від індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу за відповідний місяць відняти 100%. Таким чином, величина приросту індексу споживчих цін за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року (місяць заборгованості - серпень 2014 року) складає 110,6% - 100% = 10,6%, за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року (місяць заборгованості - вересень 2014 року) складає 107,5% - 100% = 7,5%, за період з листопада 2014 року по грудень 2014 року (місяць заборгованості - жовтень 2014 року) складає 105% - 100% = 5%, та за грудень 2014 року (місяць заборгованості - листопад 2014 року) складає 103% - 100% = 3%.

Сума компенсації за відповідний місяць затримки виплати заробітної плати обчислюється шляхом множення суми грошового доходу, нарахованого до виплати на величину приросту індексу споживчих цін і діленням результату на 100.

Таким чином, сума компенсації за серпень 2014 року складає 504,62 грн. (4760,60 * 10,6 / 100), за вересень 2014 року - 399,19 грн. (5322,48 * 7,5 / 100), за жовтень 2014 року - 228,12 грн. (4562,39 грн. * 5 / 100) та за листопад 2014 року - 128,07 грн. (4268,90 * 3 / 100).

На підставі проведеного розрахунку, суд приходить до висновку , що позовні вимоги про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати підлягають задоволенню у сумі 1260 грн. (504,62 грн. + 399,19 грн. + 228,12 грн. + 128,07 грн.).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача пов'язані з певними душевними стражданнями і вважає, що 300 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що разом складає 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 21771,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18461,30 грн., з утриманням ПрАТ «Азовелектросталь» з суми середнього заробітку передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в сумі 1260 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 грн., а всього - 41793,06 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м. Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. О. Хараджа