Справа № 755/5527/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: Публічне акціонерне товариство "УкрСибБанк", ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся позивач з позовом, в якому просить суд: зобов'язати відповідача ПАТ "Дельта Банк" видати позивачеві довідку про відсутність заборгованості по кредитному договору від 06.04.2007 року № 0; зобов'язати ПАТ "Дельта Банк" подати заяву до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про вилучення автомобіля: тип ТЗ: легковий седан, марка BYF, модель: F3, рік випуску: 2007, номер кузова: НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з даного реєстру у зв'язку з повним погашенням боргу.

Відповідно ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Звертаючись з позовом до суду, позивач визначив у якості відповідача - ПАТ "Дельта Банк", юридична адреса: м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, що підтверджується також витягом з Державного реєстру юридичних осіб.

У відповідності до ч. 5 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить суд зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_3, обґрунтовуючи підстави звернення саме до Дніпровського районного суду міста Києва, посилається на положення ч.5 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України, мотивуючи тим, що в розрізі склавшихся правовідносин, позивач є споживачем фінансових послуг (послуг з надання споживчого кредиту), що є підставою для звернення до суду за своїм місцем проживання.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Як роз'яснено у пунктах 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Тобто, виходячи з позиції Верховного Суду України, позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст.ст. 4-15 Закону України "Про захист прав споживачів".

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, застосування Закону України "Про захист прав споживачів" до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору.

Таким чином, виходячи із предмету спірних правовідносин та загальних правил підсудності, даний спір непідсудний Дніпровському районному суду міста Києва, оскільки має розглядатись за правилами територіальної підсудності в порядку, передбаченому ч.2 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України, тобто за місцезнаходженням відповідача ПАТ "Дельта Банк", юридична адреса: м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, оскільки формальне посилання позивача для визначення правил підсудності на положення ч.5 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, суперечить нормам як процесуального, так і матеріального права, та виходить за межі заявлених позовних вимог, які не ґрунтуються на положеннях Закону України "Про захист прав споживача".

З огляду на викладене, дана справа не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва, тому підлягає поверненню позивачеві для подання позову до належного суду, як це передбачено п.4 ч.3 ст.121 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.121, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: Публічне акціонерне товариство "УкрСибБанк", ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити певні дії - повернути позивачу, для подання до належного суду за місцезнаходженням відповідача.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я