№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6445/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Бобер О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 13 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № І998рvі-12-07 з подальшими змінами за доповненнями. 28 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_6 укладена додаткова угода № 3 про встановлення нового строку та графіку погашення кредиту, що є новацією, а отже вважає, що дія договору поруки від 29 грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за яким позивач поручився перед відповідачем за належне виконання зобов'язань, що витікають із первісного кредитного договору, припинена.

Просив суд визнати договір поруки № 1998 рvі-12-07/2 від 29 грудня 2011 року укладений між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_5, ОСОБА_6, припиненим з 29 грудня 2011 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

В судове засідання ОСОБА_6 не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що укладенням додаткової угоди № 3 було внесено зміни до первісного кредитного договору № 1998pvi-12-07 від 13 грудня 2007 року в частині зміни строку та графіка погашення заборгованості, а не припинення кредитного договору та виникнення нового зобов'язання, що не є новацією в розумінні ст..604 ЦК України.

Такий висновок суду ґрунтується на встановлених судом обставинах та відповідає нормам матеріального закону.

Судом встановлено, що 13 грудня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 1998 рvі-12-07, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 350 000 доларів США, з оплатою процентної ставки 13% річних, строком до 12 грудня 2008 року. Пунктом 5.2 цього договору встановлено, що додатковим забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є порука фізичної особи: ОСОБА_5, оформлена договором поруки №1998/1 від 13 грудня 2007 року.

28 грудня 2011 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 3, якою змінено строк повернення кредитних коштів до 31 грудня 2016 року та встановлено розмір щомісячного платежу. Крім цього, цією ж угодою викладено п.5.2 кредитного договору в новій редакції, згідно з яким додатковим забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є порука фізичної особи: ОСОБА_5, оформлена договором поруки. Додаткова угода № 3 підписана сторонами кредитного договору та поручителем ОСОБА_5, який висловив свою згоду з умовами додаткової угоди.

29 грудня 2011 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 1998 рvі-12-07/2, за умовами якого позивач поручився перед відповідачем за належне виконання зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 1998 рvі-12-07 від 13 грудня 2007 року, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 350000 доларів США, зі сплатою 13 % річних, з графіком погашення заборгованості за кредитом та відсотків, з кінцевим терміном повернення кредиту 31 грудня 2016 року.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну відповідальність поручителя ( ч.1 ст.554 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.1,2 ст.553 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Висловлена ОСОБА_5 згода з умовами укладеної 28 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_6 додаткової угоди № 3 до кредитного договору № 1998 рvі-12-07/2 від 13 грудня 2007 року шляхом його підписання, а також шляхом підписання 29 грудня 2011 року договору поруки № 1998 рvі-12-07/2 дає підстави вважати про погодження позивача зі змінами до кредитного договору, якими визначені розмір кредитної заборгованості, розмір щомісячного платежу, кінцевий строк повернення кредиту та сплати процентів.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що договором поруки № 1998 рvі-12-07/2 від 29 грудня 2011 року забезпечене виконання зобов'язання ОСОБА_6 за первісним кредитним договором № 1998 рvі-12-07 у редакції викладеній 13 грудня 2007 року.

А отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання договору поруки № 1998 рvі-12-07/2 від 29 грудня 2011 року припиненим у зв'язку з припиненням основного зобов'язання є обґрунтованим і законним, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: