АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Головачова Я.В., Болотова Є.В.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва та судді цього ж суду Батрин Олесі Василівни про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди у сумі 30 744 грн. 10 коп. та зобов'язання прийняти до розгляду позов Мінсоцполітики,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/7493/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Трегубенко Л.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва та судді цього ж суду Батрин О.В. про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди у сумі 30 744 грн. 10 коп. та зобов'язання прийняти до розгляду позов Мінсоцполітики.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що положеннями ст. 108 ЦПК України передбачено можливість звертатися до суду з позовом, у якому однією із сторін є суд або суддя. Крім того, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року було визначено підсудність даної справи саме Подільському районному суд м. Києва. Також зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України не повідомив заявникові до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такого спору.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, просив слухати справу у його відсутність, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Печерського районного суду м. Києва та судді цього ж суду Батрин О.В. про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди у сумі 30 744 грн. та 10 грн., зобов'язання прийняти до розгляду позов Мінсоцполітики (а.с.5-7, 12-14).

Підставою позову ОСОБА_1 зазначає відмову суду у задоволенні позову до Укрпромбанку, шо завдало йому матеріальної шкоди у сумі 30 744 грн., та повернення позовної заяви до Мінсоцполітики про визнання бездіяльності неправомірною для подання до належного суду - Окружного адміністративного суду м.Києва.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 лютого 2015 року було визначено підсудність справи Подільському районному суду м. Києва (а.с.4).

26 лютого 2015 року Подільським районним судом м. Києва було відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 126 та 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного і касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Згідно з зазначеними положеннями Конституції України, законність та обґрунтованість судових рішень і, відповідно, дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних з підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть встановлюватись у визначеному порядку за результатом перегляду рішень судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) судів (суддів), вчинених при розгляді конкретної справи, не перевіряється за межами передбаченого законом процесуального контролю (шляхом окремого судового позову на процесуальні дії судді (суддів), суду). Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судів (суддів) є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у справі, як цього вимагає позивач. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».

Пунктом 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути прийнятими до уваги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, що відповідно до ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Я.В. Головачов

Є.В.Болотов