ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
провадження № 2/753/6842/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

при секретарі - Цибулюк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна», ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна», ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору іпотеки про визнання договору іпотеки недійсним.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 квітня 2011 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір позики грошових коштів на суму 260 000 грн. З метою забезпечення договірних зобовязань за договором позики в той же день було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Вважає зазначений договір іпотеки недійсним, виходячи з того, що нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем за наявності права власності на це майно. Так, позивач на момент укладення договору іпотеки була власником квартири АДРЕСА_1, яка складається із трьох кімнат загальною площею 44,3 кв.м., житлова площа квартири 29,8 кв.м. Разом з тим, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, загальною площею 46,8 кв.м., житловою площею 20,90 кв.м. Згідно п.1.2 Договору іпотеки предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору міні квартир від 25 вересня 1997 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 Тобто позивач є власником трьокімнатної квартири загальною площею 44,3 кв.м., житлова площа 29,8 кв.м., а предметом іпотеки є двокімнатна квартира загальною площею 46,8 кв.м, житловою площею 20,90 кв.м. Права власності на двокімнатну квартиру № 16 у іпотекодавця не було. Отже, для передачі квартири АДРЕСА_2 іпотекодавець повинна була узаконити перепланування та отримати свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру. Крім того, на момент укладення договору іпотеки у спірній квартирі була прописана дочка іпотекодавця ОСОБА_5, яка проживала разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для відмови в позові. Враховуючи вищевикладене, звернулася до суду з позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували, звернулись до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Представник Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації просив прийняти рішення з врахуванням інтересів дитини.

Представник приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ОСОБА_8 проти задоволення позову заперечував з підстав необґрунтованості та безпідставності.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 287 690 грн., що на дату укладення договору за курсом долара США відповідає еквіваленту 36 100 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязується повертати позику у вищезазначеному розмірі позикодавцю в терміни та на умовах, передбачених договором. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики, 14 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договорі іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передає ОСОБА_3 в іпотеку нерухоме майно квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Леніна, будинок, 26 квартира 16 ( реєстраційний номер майна 33221374, квартира складається з двох кімнат загальною площею 46,80 кв.м., житловою площею 20,90 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві власності за договором міни квартир від 25.09.1997 року.

Відповідно до довідки форма № 3 від 11.07.2012 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 з 20.03.1998 року та ОСОБА_9 з 12.06.1998 року.

Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення № 19 від 23.12.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 виконала будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_1 без документа, що надає право на виконання будівельних робіт, у звязку з чим ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 96 КУпАП.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Нормами ст. 509 цього ж Кодексу встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ч. 3 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З матеріалів справи вбачається, що для нотаріального посвідчення договору іпотеки, іпотекодавцем приватному нотаріусу було надано дублікат договору міни квартир, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 25.09.1997 року, який був зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.03.2011 року, витяг про державну реєстрацію прав № 29413503 від 24.03.2011 року, відповідно до якого квартира № 16 в будинку по вул. Леніна в м. Києві належить на праві приватної власності ОСОБА_2, технічний паспорт на квартиру, виконаний 21.02.2011 року, згідно якого, загальна площа квартири складала 46,80 кв.м., що складалась з двох кімнат жилою площею 20,9 кв.м., витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.03.2011 року, відповідно до якого власником квартири № 16 в будинку по вул. Леніна в м. Києві вважалась ОСОБА_2, загальна площа квартири становить 46,80 кв.м., кількість кімнат 2, довідка форми № 3, відповідно до якої в квартирі зареєстровано та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_5

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 є матірю ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що при укладенні договору іпотеки не було отримано згоду органу опіки та піклування на здійснення правочину, оскільки ОСОБА_4 з моменту народження постійно проживав у спірній квартирі.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Для здійснення таких правочинів потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Разом з тим, заперечуючи проти позову відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні відповідач наполягав на застосуванні строків позовної давності, що є на її думку підставою для відмови у позові, так як строк позовної давності закінчився, поважність пропуску строків для звернення до суду позивачем не доведено.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, судом встановлено, що перебіг строку позовної давності почався з 14 квітня 2011 року, однак позов пред'явлено до суду лише 04.08.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що нею пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском нею строку позовної давності.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 256, 267, ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна», ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА