МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_________________________________________________________
Номер провадження №6/521/267/15
УХВАЛА

8 червня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі

судді Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ідкіної Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 та заборону видавати йому виїзні документи.

В обґрунтування своїх вимог заявник послався на те, що на примусовому виконанні в Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №521/16255/13-ц, виданого 06.05.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у розмірі 23825,13 грн. Боржник, однак, в добровільному порядку суму боргу не сплачує, за неодноразовими викликами державного виконавця не зявляється.

Представник Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції подав заяву про розгляд подання за його відсутності, в якій доводи останнього підтримав.

Дослідивши подання, надані заявником матеріали з виконавчого провадження, матеріали цивільної справи № 521/16255/13-ц, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

За ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Так, згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадяни України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобовязань, а також ухилення від виконання зобовязань, покладених на громадянина судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Вказане узгоджується із п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, за якою подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов'язань за рішенням повинно містити, зокрема, докази підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

"Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. («Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01.02.2013 року)

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Так, в поданні державний виконавець вказує, що боржник ОСОБА_2 свої зобовязання не виконує та від виконання рішення суду ухиляється.

Поряд із тим, докази які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом в матеріалах подання відсутні, як і самі відомості про обізнаність боржника про наявність відкритого виконавчого провадження відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» та строки його добровільного виконання.

Лише факт невиконання боржником самостійно зобов'язань не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання покладених рішеннями зобовязань, та про намір боржника вибути за межі України з цією метою.

Оскільки суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання рішення суду, а належних доказів цілеспрямованого ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду на час подання заявником не надано, суд вважає, що подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника є необґрунтованим, та таким що не відповідає вимогам закону.

Враховуючи, що вимоги подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 є такими, що не підлягають задоволенню, вимоги про заборону видавати йому виїзні документи є безпідставними.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Розяснити заявникові, що він не позбавлений права в процесі виконавчого провадження на повторне звернення до суду із спірного питання у випадку вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: С.В. Маркарова