АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Невідомої Т.О., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про стягнення коштів, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 грудня 2013 року між ним та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір № 7570 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая on-line" у гривнях, згідно з яким на депозитний рахунок позивачем було внесено суму в розмірі 100000 грн., зі строком повернення вкладу до 4 січня 2015 року та сплатою відсотків у розмірі 22 % річних. По закінченню строку дії вказаного договору, позивач неодноразово звертався до установи банку з вимогами повернути йому суму вкладу та нараховані відсотки, однак сум вкладів та відсотків не отримав. У подальшому, уточнивши позовні вимоги, зазначав, що 11 червня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив йому виплату суми вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу, тому в цій частині матеріальних претензій до відповідача не має. Позивач вважає, що оскільки відповідач у визначений договором строк не виконав свого обов'язку щодо повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, то з нього підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, такими діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 5000 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ПАТ "Дельта Банк" на його користь суму інфляційних втрат в розмірі 8713 грн. 52 коп., три проценти річних у розмірі 469 грн. 86 коп., а також 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 3 липня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Дельта Банк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 9183 грн. 38 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ "Дельта Банк" на користь на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 9183 грн. 38 коп. та судових витрат в сумі 121 грн. 80 коп. скасувати і ухвалити в цій часині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано те, що основне зобов'язання за договором банківського вкладу було припинено у зв'язку з належним його виконанням, оскільки на виконання ст.ст. 526, 1058, 1066 ЦК України та п. 1.10 договору банківського вкладу, 4 січня 2015 року банк виконав свої зобов'язання за договором банківського вкладу від 30 грудня 2013 року шляхом зарахування на поточний рахунок позивача суми вкладу та нарахованих відсотків, що підтверджується відповідною випискою по рахунку; у зв'язку з тим, що відсутній факт прострочення виконання грошового зобов'язання, судом також безпідставно та необґрунтовано стягнуто з відповідача суму інфляційних втрат та три проценти річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України; крім того, судом безпідставно було стягнено з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, тому в силу ст. 303 ЦПК України не перевіряється.

Особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 30 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк" був укладений договір № 7570 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая on-line" у гривнях, згідно з яким на депозитний рахунок позивачем було внесено суму в розмірі 100000 грн., зі строком повернення вкладу до 4 січня 2015 року та сплатою відсотків у розмірі 22 % річних.

На виконання умов вказаного договору, позивачем було внесено суму коштів у розмірі 100000 грн. на його поточний рахунок № НОМЕР_1 (а. с. 8).

Починаючи з 21 січня 2015 року, позивач неодноразово звертався до установи банку з вимогами повернути йому суму вкладу та нараховані відсотки, однак сум вкладів та відсотків не отримав.

Також судом установлено та не заперечується сторонами, що 11 червня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив ОСОБА_1 виплату суми вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу № 7570 від 30 грудня 2013 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач у встановлений договором строк, а саме 4 січня 2015 року, не повернув позивачу суму вкладу та проценти за користування депозитом, а тому з нього підлягають стягненню на користь позивача сума інфляційних втрат та три проценти річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Зі змісту спірного депозитного договору банківського вкладу вбачається, що відповідно до п. 1.10 вказаного договору передбачено, що вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № НОМЕР_1, відкритий в установі банку.

Згідно п. 1.9 договору банківського рахунку нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов цього договору, а також у день повернення вкладу в кінці строку дії цього договору або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № НОМЕР_1, відкритий в установі банку. Нараховані проценти суму вкладу не збільшують.

Матеріали справи містять виписку за операціями по картковому рахунку № НОМЕР_1, з якої вбачається, що 4 січня 2015 року ПАТ "Дельта Банк" перерахувало на відповідний поточний рахунок суму депозитного вкладу та нарахованих відсотків по депозиту (а. с. 183-184).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 3-80гс14 від 02 вересня 2014 року.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно із ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також три проценти річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-247цс14 від 28 січня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України не врахував зазначені положення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не звернув на те, що на виконання наведених положень закону та умов п. 1.10 договору банківського вкладу № 7570 від 30 грудня 2013 року, у встановлений договором строк повернення вкладу, а саме 4 січня 2015 року, ПАТ "Дельта Банк" виконав свої зобов'язання шляхом зарахування на поточний рахунок позивача суми вкладу та нарахованих відсотків, а тому підстави для стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову в частині стягнення з ПАТ "Дельта Банк" на користь на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 9183 грн. 38 коп. та судових витрат в сумі 121 грн. 80 коп. через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 липня 2015 року в частині стягнення з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 9 183 грн. 38 коп. та судових витрат в сумі 121 грн. 80 коп. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Т.О. Невідома

Л.Д.Поливач