Справа № 167/1321/15-ц Провадження №2/167/480/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 року Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Панасюка С.П.

при секретарі - Пазюку О.О.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обгрунтування своїх вимог вказує, що 2008 року його двоюрідний брат ОСОБА_3 позичив у нього грошові кошти в сумі 2500 доларів США та 6000 гривень, які зобовязався повернути. Протягом 2010-2012 років ОСОБА_3 повернув частину коштів: 500 доларів США та 6000 гривень. На неодноразові прохання повернути грошові кошти, відповідач відмовлявся, повідомляв, що повернути грошові кошти не в змозі у звязку з їх відсутністю.

Покликаючись на те, що відповідачем сума позики не повернута, просить стягнути з ОСОБА_3 43055,09 гривень боргу за договором позики, три відсотки річних від вказаної суми та судових витрат в його користь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та представник позивача ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що грошові кошти позичались для знайомих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які використовувались останніми. Дійсно, в 2010-2012 роках ним було повернуто частину грошових коштів: 500 доларів США та 6000 гривень.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З пояснень сторін, матеріалів справи встановлено, що 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 надав останньому позику у розмірі 2500 доларів США та 6000 гривень, а відповідач зобовязувався повернути позику.

Крім того, згідно висновку про результати розгляду звернення громадянина ОСОБА_4 від 15.07.2015 року вбачається, що при розгляді заяви останнього Луцьким РВ УМВ України встановлено, що ОСОБА_3 дійсно позивач у ОСОБА_4 2500 доларів США та 6000 гривень та частину грошей повернув (а.с.6).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що дійсно його дядько ОСОБА_3 позичав у його батька ОСОБА_4 грошові кошти. Перед цим він просив позичити гроші у нього, однак він ОСОБА_3 відмовив та порадив позичити гроші у батька.

Згідно ст.1049 ЦК України позикодавець зобовязаний повернути позикодавцеві борг (грошові кошти в тій же самій сумі або речі, визначені родовими ознаками в тій же кількості, того ж роду та тієї ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З оглянутої довідки-розрахунку за 2012-2013 роки вбачається, що розрахунок трьох відсотків річних за час прострочення сплати боргу становить 3767,32 грн. (а.с.5).

Встановлено, що на день розгляду справи судом частина боргу в сумі 500 доларів США та 6000 гривень повернуто..

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_3А, як позичальник, власноручно отримував від ОСОБА_4 грошові кошти, він же особисто повертав частину отриманих грошових коштів, останній раз в грудні 2012 року, тобто вказані дії останнього свідчать про визнання боргових зобовязань перед позивачем, а тому позов слід задовольнити і стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 43055,09 грн. боргу за договором позики та три відсотки річних в сумі 3767,32 грн., всього: 46822,41 грн..

Твердження відповідача ОСОБА_3, що грошові кошти ним позичались для інших громадян, не звільняє останнього від обовязку повернути позивачу ОСОБА_4 позичені грошові кошти.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача необхідно стягнути 487,20 грн. сплаченого судового збору.

На підставі ст.ст.526, 530, 1046, 1048 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 43055,09 грн. боргу за договором позики та три відсотки річних в сумі 3767,32 грн., всього: 46822,41 грн. (сорок шість тисяч вісімсот двадцять дві грн. 41 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Рожищенський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: