Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Собіни І.М., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 листопада 2007 року станом на 28 листопада 2014 року в розмірі 655 552,76 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 40 486,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить - 605 949,31 грн.; заборгованість за відсотками в розмірі 2 818,20 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 42 179,68 грн.; заборгованість за комісією в розмірі 7 423,78 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк» понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 3654,00 грн..

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення є необгрунтованим, одностороннім, та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що

_____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/980/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Ковальов І.М.

Доповідач : Демянчук С.В.

мають значення для справи; не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд врахував доведеними; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Під час розгляду справи та ухвалення рішення суд порушив, а також неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного та необгрунтованого рішення.

Вказує, що позивач не довів жодної з обставин, на які він посилався в позові, а, навпаки, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог позивача на предмет спору, а саме: позивач не підтвердив факт набуття статусу нового кредитора по відношенню до ОСОБА_1 та у позивача відсутнє право на звернення до суду з позовом до позичальника та поручителів.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги обгрунтовані доказами та нормативними обгрунтуваннями заперечення відповідачів стосовно фактів, які надав позивач, а надав перевагу не підтвердженій інформації позивача щодо дотримання досудового порядку стягнення кредиту, строк сплати якого не настав, чим порушив вимоги цивільного судочинства в частині всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів, віднесенню до належних та допустимих доказів інформацію, яка фактично не стосується предмету доказування (ст.ст. 58, 59, 212, 213 ЦПК України).

Також вказує, що за відсутності підтвердження порушення зобов'язань боржником, відповідальність поручителів не настає відповідно до ст.ст. 553-554 ЦК України та умов договорів поруки. Окрім того, поручителі, які поручилися за ОСОБА_1 перед ТОВ "Укрпромбанк" за окремими договорами не несуть солідарної відповідальності, що автоматично виключає можливість і задоволення рішення про солідарне стягнення з таких поручителів.

Крім того, позичальник на виконання умов договору, а саме п. 2.4 сплачував не менше ніж передбачену даним пунктом суму - 134,00 дол. США, а тому стверджувати, що він порушив порядок сплати платежів, які повинні міститися в графіку платежів, за його відсутності, це необгрунтоване твердження позивача, непідтверджене жодним допустимим та належним доказом, прийняте за основу судом, а відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.612 ЦК України, прострочення позичальника (боржника) не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення саме кредитора.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні позову.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях ПАТ «Дельта Банк» вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представники ОСОБА_1, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надали пояснення в межах її доводів.

Представник ПАТ «Дельта Банк», заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликалася на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник у добровільному порядку вчасно кошти згідно кредитного договору не сплачує, тому дана заборгованість підлягає стягненню з відповідачів /позичальника та поручителів/ солідарно на користь позивача у судовому порядку.

Із зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 22 листопада 2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 351/ФКВ-7 (надалі - кредитний договір).

Відповідно до ст.ст. 512-519 ЦК України, ст.ст. 92,95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30 червня 2010 року між ТзОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк» (надалі - Договір), відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національний банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Оригінали документів в підтвердження цих обставин оглядалися судом першої інстанції.

П. 4.2. зазначеного вище Договору, передбачено, що внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До правил ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. /ч.1 ст. 516 ЦК України/

Ні укладеним кредитним договором, ні законом не передбачено згоду боржника, як умову заміни кредитора у кредитному зобов'язанні, тому відсутність такої згоди не може бути підставою для невиконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором перед новим кредитором - АТ «Дельта Банк».

Окрім того вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_1, вже після переходу права вимоги до нового кредитора, здійснював погашення заборгованості на користь АТ «Дельт Банк», подавав на адресу нового кредитора звернення та починаючи з липня 2010 року, тобто після отримання повідомлення банку про зміну кредитора, кошти на погашення заборгованості вносилися на користь АТ «Дельта Банк».

Отже, відповідач ОСОБА_1, своїми діями: і здійсненням платежів з погашення боргу і зверненням до банку із відповідними заявами, презюмував факт необхідності виконання свого обов'язку передбаченого укладеним кредитним договором, саме новому кредитору - АТ «Дельта банк» що в свою чергу спростовує твердження відповідача про те, що новий кредитор не надав відомостей про перехід права вимоги.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що АТ «Дельта Банк» є належним позивачем в даній цивільній справі.

Правильним є і висновок суду першої інстанції щодо визначеного розміру заборгованості відповідача перед банком, оскільки дана сума визначена відповідно до умов кредитного договору, графіку платежів за договором та зробленого відповідно до них розрахунку заборгованості.

Так, п. 1 кредитного договору визначено, що, банк надає позичальнику кредитні кошти, надалі - «кредит» на наступних умовах: п. 1.1. сума кредиту - 50 000 доларів США; п. 1.2. строк кредитування - 372 місяців; п. 1.3. дата повернення кредиту - 12 листопада 2038 року; п. 1.4. мета кредитування - придбання нерухомості; п. 1.5. процентна ставка за користування кредитом - 11,80 % річних; п. 1.6. комісія за надання кредиту - 1% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору; п. 1.7. комісія за управління кредитом - 0,10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору, щомісячно протягом 372 місяців користування; п. 1.8. комісія за видачу готівкових коштів - 0,3 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього договору; п. 1.11. позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг які надаються позичальнику у зв'язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов'язань позичальника, які виникають у зв'язку з укладенням цього договору, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору для видачі кредиту банк відкриває рахунок № НОМЕР_1 в РФ ТОВ Укпромбанку. Днем надання кредиту є день перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника або за його заявою - на рахунок контрагента-продавця товарів /робіт /послуг або день одержання позичальником готівкових коштів із каси банку.

З п. 2.4. кредитного договору вбачається, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш, як 134,00 доларів США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Дозволяється дострокове повне або часткове повернення кредиту. У випадку внесення позичальником коштів на повернення заборгованості за кредитом у сумі, що перевищує розмір щомісячного платежу по кредиту, надлишкова сума коштів, після виконання п. 2.9. та п. 4.2.2. цього договору, зараховується в рахунок повернення кредиту. Розмір останнього платежу по остаточному погашенню кредиту дорівнює залишку заборгованості по кредиту на дату остаточного погашення та може відрізнятися від розміру щомісячного платежу по кредиту, зазначеного у п. 2.4..

Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. / п. 2.6. /

Відповідно до п. 2.7. кредитного договору нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число включно кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника, відкритого у банку (філії).

Сплата комісії за надання кредиту здійснюється у день надання кредиту у валюті кредиту (для кредитів у національній валюті) або у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день сплати (для кредитів іноземній валюті). / п. 2.8. /

Нарахування комісії за управлінням кредитом здійснюється щомісячно у валюті кредиту (для кредитів у національній валюті) або у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ станом на день нарахування (для кредитів в іноземній валюті). Нарахована комісія сплачується позичальником у національній валюті по 20 число включно кожного місяця . / п. 2.10/

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору виконання позичальником зобов'язань за цим договором (повернення кредиту сплата процентів за його користування комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених договором) забезпечується іпотекою двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, порукою фізичної особи ОСОБА_2, ОСОБА_3.

П. 4.2. кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується: п. 4.2.1. здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за цим договором у передбачені цим договором строки; п. 4.2.2. грошові кошти на виконання зобов'язань, передбачених цим договором, спрямовувати в наступній черговості: 1) на сплату прострочених процентів за користування кредитом; 2) на сплату прострочених комісій, якщо їх сплата передбачена умовами цього договору; 3) на сплату простроченої заборгованості по кредиту; 4) на сплату нарахованих процентів за користування кредитом; 5) на сплату комісій, якщо їх сплата передбачена умовами цього договору; 6) на сплату строкової заборгованості по кредиту; 7) на сплату штрафних санкцій; 8) на сплату інших платежів за цим договором; 9) на дострокове повернення заборгованості по кредиту.

Право банку вимагати дострокового повного повернення кредиту як з основного позичальника, так і з поручителів в разі порушення зобов'язань передбачено п. 4.3.4., п. 5.1. , п. 5.2., п. 6.2. кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 02 листопада 2007 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3./ з кожним окремо було укладено договори поруки № 351.1/Zфпор-07 та № 351.2/Zфпор-07 (надалі - договори поруки).

Відповідно до п. 1. договорів поруки, поручителі поручаються перед кредитором (ТзОВ «Укрпромбанк») за виконання боржником (ОСОБА_1.) зобов'язань за кредитним договором № 351/ФКВ-07 від 22 листопада 2007 року (далі - кредитний договір), за яким останній зобов'язаний до 12 листопада 2038 року повернути кредит у розмір 50 000,00 доларів США, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Згідно п. 2 договорів поруки, відповідальність поручителів настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором.

П. 3. договорів поруки визначено солідарну відповідальність поручителів з позичальником. Поручителі відповідають перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків.

Позивачем виконані умови кредитного договору, що підтверджується заявою на видачу готівки № 3000/15 від 22 листопада 2007 року, згідно якої ОСОБА_1 отримав 50 000,00 доларів США, що еквівалентно у гривнях (252500,00 грн.)

Станом на 28 листопада 2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 655 552,76 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 40 486,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить - 605 949,31 грн.; заборгованість за відсотками в розмірі 2 818,20 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 42 179,68 грн.; заборгованість за комісією в розмірі 7 423,78 грн.

Дана заборгованість відповідачами перед позивачем не погашена.

Відповідачу ОСОБА_1, було відомо про порядок здійснення ним платежів згідно умов укладеного кредитного договору, затвердженого графіку погашення кредиту, оскільки пунктом 7.1. кредитного договору, позичальник ствердив, що шляхом підписання договору, він підтверджу факт письмового ознайомлення з умовами кредитування. А також підтверджує те, що уважно ознайомився з змістом договору, всі умови кредитного договору зрозумів, повністю з ними згоден та зобов'язується їх дотримуватися та виконувати.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неподання банком належних розрахунків та виписок по рахунках, відкритих банком для погашення заборгованості з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подані розрахунки заборгованості клієнта за спірним кредитним договором, наданим позивачем до заяви про уточнення позовних вимог /а.с.98/. В розрахунку містяться відповідні нарахування заборгованості по тілу кредиту, відсотках, комісії, неустойки та здійснені погашення.

Доводи апелянта про своєчасне внесення щомісячно коштів 134 доларів США на погашення кредиту, що стверджується на його думку та думку його представників, не ґрунтуються на наявних доказах долучених ними квитанцій.

Так, відповідно, як до долучених квитанцій, так, і до розрахунку, має місце несвоєчасна оплата платежів до договору кредиту. Так, в червні, липні 2013 року, з 31 грудня 2013 року по жовтень 2014 року платежі заборгованості по тілу кредиту не сплачувались взагалі, та лише мало місце періодична оплата за процентами.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний розрахунок позивача прийнято, як достовірний, оскільки відповідачами вказаний розрахунок не спростований.

Укладений з банком кредитний договір відповідач в судовому порядку не оспорив, у зв'язку з чим, він відповідно до правил ст. 204 ЦК України є чинним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Позивачем направлялись вимоги, як боржнику, так і поручителям, з зазначенням суми заборгованості станом на 05 серпня 2014 року з відповідним попередженням про дострокове зверненням банкук до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, що стверджується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення всієї частини позики (разом з нарахованими процентами, згідно ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті (правова позиція Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13).

Окрім того, не є перешкодою для реалізації права банку у будь-який час звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки позичальник у судовому засідання має можливість заперечувати проти вимог банку що відповідає положенням ст. 12 Конституції України (правова позиція згідно ухвалив ВССУ від 26 грудня 2012 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором. А позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Враховуючи встановлені в справ обставини на підставі належних та допустимих доказів, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що твердження відповідачів про передчасність звернення позивача до них з позовом до суду є безпідставними, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення в частині визначеного розміру заборгованості за спірним кредитним договором підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з цим колегія суддів вважає частково обгрунтованими доводи апелянта щодо солідарного стягнення заборгованості за спірним договором кредиту з позичальника та поручителів.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб.

Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3ст. 554 ЦК України). Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, але в цьому випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, оскільки не можна вважати поруку їхньою спільною.

Відповідно до норм законодавства у такому випадку кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, а кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники.

В п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року зазначено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову.

Таку ж правову позицію зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14, вказавши на те, що застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя слід розуміти як пред'явлення кредитором встановленому законом порядку протягом визначеного терміну саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, стягуючи з позичальника і двох поручителів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в даному випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може і поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено два окремі договори поруки.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобов'язань по кредиту, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окремо один від одного, взяли на себе солідарне зобов'язання з позичальником відповідати по зобов'язанням останнього, уклавши з позивачем кожен окремо договір поруки, то відповідальність їх настає в порядку ч. 1 ст. 554 ЦК України.

Враховуючи, що рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено з порушенням норм матеріального права воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313 - 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2015 року в частині солідарного стягнення боргу з боржника і поручителів скасувати.

Стягнути з позичальника ОСОБА_1 солідарно з кожним поручителем окремо: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 листопада 2007 року станом на 28 листопада 2014 року в розмірі 655 552,76 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 40 486,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить - 605 949,31 грн.; заборгованість за відсотками в розмірі 2 818,20 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 42 179,68 грн.; заборгованість за комісією в розмірі 7 423,78 грн.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : І.М. Собіна

А.М. Шеремет