22-ц/775/1254/2015(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Сараєв І.А.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.

за участю секретаря - Герасимової Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договорами позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 08 жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики на суму 25 000 доларів США строком до 08 січня 2013 року. Крім того, 05 березня 2013 року він надав відповідачу позику на суму 40 000 грн. на строк до 15 квітня 2013 року, про що також є розписка, написана власноруч ОСОБА_2 Однак, до теперішнього часу обидві суми позик не повернуті, у звязку з чим, просив стягнути з відповідача на його користь за договором позики від 08 жовтня 2012 року 550 500 грн., що еквівалентно 25 000 доларів США по курсу НБУ, станом на 23 липня 2015 року та за договором позики від 05 березня 2013 року - 40 000,00 грн.; відсотки за користування грошима за двома договорами за обліковою ставкою НБУ відповідно в сумі 191 136,62 грн. та 13 888,22 грн.; 3% річних в сумі 43 708,19 грн. та 3 175,89 грн.; інфляційні втрати в розмірі 361 128 грн. та 26 240 грн. Крім того, просив відшкодувати витрати на оплату судового збору в сумі 3654,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 12 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08 жовтня 2012 року в розмірі 550 500 грн., проценти в розмірі 191 136,76 грн., компенсацію індексу інфляції в розмірі 403 516,50 грн. та 3% річних в розмірі 43 708,19 грн.; заборгованість за договором позики від 05 березня 2013 року в розмірі 40 000 грн., проценти в розмірі 13 082,74 грн., компенсацію індексу інфляції в розмірі 29 280 грн. та 3% річних в розмірі 2 853,69 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити в частині розміру суми боргу, відсотків за користування коштами та інфляційних втрат за договором позики від 8 жовтня 2012 року; відсотків за користування коштами, трьох процентів річних та інфляційних втрат за договором позики від 5 березня 2013 року, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що сума зобовязання, що визначена в іноземній валюті, повинна перераховуватися у національну валюту по курсу на день виконання зобовязання, а тому, суд повинен був стягнути з нього заборгованість в гривневому еквіваленті не по курсу на день підписання позовної заяви 23 липня 2015 року, а по курсу НБУ станом на 08 січня 2013 року 7,9930 грн. за 1 долар США, що складає 199 825 грн. Внаслідок невірного розрахунку суми заборгованості, судом невірно розраховано суму інфляції. Крім того, судом завищена кількість днів, з яких розраховуються 3 % річних, оскільки позов був підписаний 23 липня 2015 року, а суд розрахував до 31 серпня 2015 року, незважаючи на те, що позивачем не збільшувалися позовні вимоги. Невірно визначена судом і сума процентів за користування грошима, оскільки завищена не тільки сума заборгованості за договором від 8 жовтня 2012 року, а й кількість днів користування коштами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не зявився, просив розглянути справу у його відсутність, з участю його представника.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який підтримав доводи скарги та просив її задовольнити, заперечення ОСОБА_1, який просив скаргу відхилити, а рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти чи інші речі, які визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

За умовами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановленому договором.

Згідно ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання повинно бути виконано належним чином та відповідно з умовами договору та вимог Цивільного кодексу. Боржник повинен виконати свої обов'язки, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов'язання.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 08 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено письмовий договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичив до 08 січня 2013 року ОСОБА_2 25 000 доларів США. ОСОБА_2 зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму позики у визначений в договорі строк (а.с. 10).

Судом також встановлено, що 05 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений письмовий договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичив на строк до 15 квітня 2013 року ОСОБА_2 кошти в сумі 40 000 гривень, а останній отримав вказані грошові кошти та зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму позики у строк, визначений в договорі (а.с. 12).

Між тим, зобовязання за вказаними договорами відповідач не виконав, що стало підставою для звернення позивача до суду 11 серпня 2015 року.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1, суд виходив з того, що за договором позики від 8 жовтня 2012 року сума боргу становить 25 000 доларів США, що еквівалентно 550 500 грв., станом на 23 липня 2015 року , а за договором позики від 15 квітня 2013 року 40 000 грв. Нараховуючи суму інфляції за договором від 8 жовтня 2012 року, суд виходив з того, що період прострочення становить з 8 січня 2013 року по 31 серпня 2015 року, сумарний індекс інфляції за цей період становить 173,3%, тому, інфляційні втрати будуть становити 403 516,50 грв., а за договором позики від 5 березня 2013 року за період з 15 квітня 2013 року по 31 серпня 2015 року інфляція становить 29 280, 00 грв. За договором від 8 жовтня 2012 року 3% річних від простроченої суми за період з 8 січня 2013 року по 31 серпня 2015 року, тобто за 966 днів, буде становити 43 708,19 грв., а за договором від 5 березня 2013 року - 2 853,69 грв. Проценти за користування грошима за договором позики від 8 жовтня 2012 вираховані судом в розмірі 191 136,76 грв., а за договором від 5 березня 2013 року 13 082,74 грв.

Між тим, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення суми інфляційних втрат за укладеним 8 жовтня 2012 року договором, за весь час прострочення виконання зобовязання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, а тому, відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто, з 8 січня 2013 року по 31 серпня 2015 року.

Однак, з такими висновками колегія суддів погодитися не може, оскільки він суперечить нормам матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції, поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні.

Судом встановлено, що 8 жовтня 2012 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу 25 000 доларів США, а останній зобовязався повернути вказану суму до 8 січня 2013 року, однак, свого зобовязання не виконав.

Встановивши, що між сторонами укладено договір позики в іноземній валюті, суд помилково застосував до спірних правовідносин положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні, тобто, ст.625 ЦК України, в частині стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції.

У відповідності з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно з ч. 3 цієї статті апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуальн6ого права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду, в частині стягнення інфляційних втрат за договором від 8 жовтня 2012 року, підлягає скасуванню у звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у позові в цій частині.

Що стосується рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування грошовими коштами за договором позики від 8 жовтня 2012 року в сумі 191 136,76 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором позики від 08 жовтня 2012 року, розмір і порядок одержання процентів не встановлено, а тому, враховуючи, що сума позики не повернута, суд зробив обґрунтований висновок про те, що відповідач зобов'язаний сплачувати, а позивач має право на отримання процентів від сум позики за весь період користування грошима в розмірі облікової ставки Національного банку України.

При цьому, проценти за користування грошима розраховуються шляхом множення суми позики на облікову ставку НБУ (%) за відповідний період, діленням отриманого результату на 365 днів та множенням на кількість днів за певний період і складанням отриманих сум.

Так, за даними статистики розмір облікової ставки НБУ становив: за період з січня 2013 року по 9 червня 2013 року 7,5%; з 10 червня 2013 по 12 серпня 2013 року 7%; з13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року - 6,5%; з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року - 9,5%; з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року -12,5%; з 13 листопада 2014 року по 5 лютого 2015 року -14%; з 6 лютого 2015 року по 3 березня 2015 року -19,5 %; з 4 березня 2015 року по 27 серпня 15 року - 30,0%; з 28 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року - 27,0 %.

Кількість днів прострочення виконання зобовязання за договором від 8 жовтня 2012 року, починаючи з 8 січня 2013 року по 31 серпня 2015 року, становить: з 8 січня 2013 року по 9 червня 2013 року - 153 дні; з 10 червня 2013 по 12 серпня 2013 року - 64 дні; з 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року - 245 днів; з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року - 93дні; з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року - 119 днів; з 13 листопада 2014 року по 5 лютого 2015 року - 85 днів; з 6 лютого 2015 року по 3 березня 2015 року - 26 днів; з 4 березня 2015 року по 27 серпня 15 року - 177 днів; з 28 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року - 3 дні.

Відповідно, розмір процентів за вказані періоди, виходячи з розрахунку: 550 500 х 7,5% : 365 х 153, буде становити 190 644,47 грн. (17306,82 +6756,82+24018,39+13325,12+22 434,76+17947,81+7646,67+80 086,43+1221,65).

Таким чином, враховуючи, що суд, правильно застосував норми матеріального права, але допустив помилку у вирахуванні розміру процентів за договором від 8 жовтня 2013 року, визначивши їх в сумі 191 136,76 грн., в той час, як фактично цей розмір становить 190 644,47 грн. рішення суду в цій частині підлягає зміні стягненню з відповідача на користь позивача процентів за користування коштами в розмірі 190 644,47 грн.

Не може залишатися без зміни і рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат за договором позики від 5 березня 2013 року.

Ухвалюючи рішення, суд визначив цю суму в розмірі 29 280,00 грн. в той час, як позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з 15 квітня 2013 року по 31 серпня 2015 року на 26 240 грн.

Враховуючи, що, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, позивачем позовні вимоги були заявлені на 26 240 грн. і не збільшувалися та розрахунки не надавалися, підстав для збільшення цієї суми до 29 280,00 грн. у суду першої інстанції не було. Тому, в зазначеній частині рішення суду підлягає зміні - стягненню на користь позивача інфляційних втрат за період з 15 квітня 2013 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 26 240,00 грн.

Що стосується законності оскаржуваного рішення в частині нарахування та стягнення суми процентів за договором від 5 березня 2013 року, то колегія суддів виходе з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в цій частині, суд виходив з того, що розмір і порядок одержання процентів договором не встановлено, тому, проценти повинні нараховуватися за обліковою ставкою НБУ. Ці висновки суду є правильними.

Між тим, в порушення вимог ст.215 ЦПК України та положень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 20109 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд першої інстанції не навів розрахунки, з яких виходив при задоволенні грошових вимог. Перевіряючи законність рішення в частині стягнення процентів за договором позики від 5 березня 2013 року, колегія суддів дійшла до наступного.

Кількість днів прострочення виконання зобовязання за даним договором становить: з 5 березня 2013 року по 9 червня 2013 року 97 днів; з 10 червня 2013 по 12 серпня 2013 року 64 дні; з 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року - 245 днів; з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року - 93дні; з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року - 119 днів; з 13 листопада 2014 року по 5 лютого 2015 року -85 днів; з 6 лютого 2015 року по 3 березня 2015 року -26 днів; з 4 березня 2015 року по 27 серпня 15 року - 177 днів; з 28 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року - 3 дні.

Розмір облікової ставки НБУ за період з 5 березня 2013 року по 31 серпня 2015 року не змінився та становив: за період з 5 березня 2013 року по 9 червня 2013 року 7,5%; з 10 червня 2013 по 12 серпня 2013 року 7%; з13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року - 6,5%; з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року - 9,5%; з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року -12,5%; з 13 листопада 2014 року по 5 лютого 2015 року -14%; з 6 лютого 2015 року по 3 березня 2015 року -19,5 %; з 4 березня 2015 року по 27 серпня 15 року - 30,0%; з 28 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року - 27,0 %.

Відповідно, розмір процентів за вказані періоди, виходячи з розрахунку: 40 000 х 7,5%: 365 х 97, буде становити 13 399,47 грн. (797,26 +490,96+1745,21+968,22+1630,14+1304,11+555,62+5819,18+88,77).

Таким чином, проценти за договором позики від 5 березня 2013 року фактично становлять 13 399,47 грв., суд визначив їх у розмірі 13 082,74 грв., але, враховуючи, що відповідно до ст.303 ЦПК України, апеляційний суд переглядає законність рішення в межах доводів апеляційної скарги, а скарга позивача на цю частину рішення відсутня, колегія суддів вважає, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 процентів за користування грошима за період з 5 березня 2013 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 13 082,74 грв. підлягає залишенню без зміни.

3% річних за договором від 5 березня 2013 року суд першої інстанції вираховував, виходячи з 966 днів прострочення та нарахував суму у 2853,69 грн., в той час, як за період з 15 квітня 2013 року по 31 серпня 2015 року кількість днів прострочення становить 868 днів, тому, розмір 3% річних буде становити 2 855,72 грн.(40 000 х3х868:365:100), але у звязку з відсутністю апеляційної скарги позивача, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, рішення суду в зазначеній частині підлягає залишенню без зміни, тобто стягненню на користь ОСОБА_1 2 853,69 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно визначена кількість днів прострочення, оскільки позов заявлено 23 липня 2015 року, а суд кількість днів прострочення вираховував станом на 31 серпня 2015 року, хоча позивачем позовні вимоги не збільшувалися та не уточнювалися, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з тексту позовної заяви, ОСОБА_1 заявив вимоги про стягнення відсотків за користування грошима, станом до 31 серпня 2015 року.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З огляду на те, що умовами договору порядок одержання процентів не встановлено, позика не повернута до теперішнього часу, тому, позивач має право на отримання процентів від суми позики за весь період користування грошима. ОСОБА_1 заявив вимоги про стягнення процентів до 31 серпня 2015 року і це є його правом.

Залишається без зміни і рішення суду в частині стягнення суми боргу 550 500 грв. і 3% річних - 43 708,19 грв. за договором позики від 8 жовтня 2012 року, та суми боргу - 40 000 грв. за договором від 5 березня 2013 року, оскільки в цій частині рішення ухвалено у відповідності з нормами матеріального права.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню як сума боргу так і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. При цьому, днем платежу є день фактичної сплати суми боргу, а не день виконання зобовязання, зазначений в борговому документі. Цим днем можна вважати, за бажанням позивача, як день подачі позову, так і день ухвалення рішення.

Згідно з ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом і визначив суму боргу в гривнях, станом на день подачі позову - на 23 липня 2015 року, оскільки зобовязання не виконане ні станом на день подачі позову, ні на день ухвалення рішення.

Тому, колегія суддів не вбачає підстав погодитися з доводами відповідача про стягнення суми боргу у 25 000 доларів США за офіційним курсом долара до гривні станом на 8 січня 2013 року і залишає рішення про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 550 500 грн. без зміни.

3% річних за договором від 8 жовтня 2012 року за період з 08 січня 2013 року по 31 серпня 2015року, який становить 966 календарних днів, судом першої інстанції нараховані в сумі 43 708,19 грн. вірно. Згідно з розрахунком суду, сума боргу перемножується на 3%, на кількість днів прострочення та ділиться на 365 днів у році (550500 х 966х 3%/365= 43708,19 грн.).

Доводи відповідача в зазначеній частині щодо завищення кількості днів, на які нараховуються 3%, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, а тому, рішення суду, в частині стягнення 3% річних за договором від 8 жовтня 2012 року, також залишається без зміни.

Таким чином, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія суддів дійшла висновку, що в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат в розмірі 403 516,50 грн. за договором позики від 8 жовтня 2012 року рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Це ж рішення, в частині стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами за договором позики від 8 жовтня 2012 року та інфляційних втрат за договором позики від 5 березня 2013 року підлягає зміні стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 процентів за користування грошовими коштами за договором позики від 8 жовтня 2012 року - 190 644,47 грн.; інфляційних втрат за договором позики від 5 березня 2013 року - 26 240,00 грн.

Це ж рішення, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 08 жовтня 2012 року суми боргу - 550 500 грн. та трьох процентів річних - 43 708,19 грн.; за договором позики від 5 березня 2013 року - суми боргу - 40 000 грн., процентів за користування грошима - 13 082,74 грн. та 3% річних - 2853,69 грн. підлягає залишенню без зміни.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.

Як вбачається з позовної заяви, позов ОСОБА_1 заявлено на 1 229 776,90 грн. Вимоги позивача судом задоволено на 867 029,09 грн., тобто на 70,5% ( 867 029,09х100:1 229 776,90).

При подачі позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 3654 грв.

Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, розмір витрат на оплату судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу, становить 2 576,07 грн.( 3654 х70,5%:100)

При подачі апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір в розмірі 4019,41 грн.

Тому, виходячи з положень ст.88 ЦПК України, відповідачу ОСОБА_2 підлягають відшкодуванню витрати на оплату судового збору пропорційно до тієї частки, в задоволенні якої позивачу відмовлено, тобто, на 29,5%. З огляду на вказане, ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню 1185,72 грн. (4019,41 х29,5:100).

Шляхом взаємного зарахування сум судових витрат, які підлягають стягненню на користь обох сторін, на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 1390,35 грн. ( 2576,07 1185,72).

У звязку з викладеним, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 витрат на оплату судового збору також підлягає зміні.

Керуючись ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2015 року, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат в розмірі 403 516,50 грн. за договором позики від 8 жовтня 2012 року, скасувати і в задоволенні позову в цій частині ОСОБА_1 відмовити.

Це ж рішення, в частині стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування грошовими коштами за договором позики від 8 жовтня 2012 року, інфляційних втрат за договором позики від 5 березня 2013 року та витрат на оплату судового збору, змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( паспорт серії ВВ №829200, виданий 22 червня 1999 року Приморським РВ м. Маріуполя, ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 за договором позики від 8 жовтня 2012 року проценти за користування грошовими коштами в розмірі 190 644,47 грн. (сто девяносто тисяч шістсот сорок чотири грн. 47 коп); за договором позики від 5 березня 2013 року інфляційні втрати - 26 240,00 грн. ( двадцять шість тисяч двісті сорок грн. 00 коп.)

Це ж рішення, в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 08 жовтня 2012 року суми боргу - 550 500 грн.( пятсот пятдесят тисяч пятсот грн. 00 коп.) та трьох процентів річних - 43 708,19 грн. (сорок три тисячі сімсот вісім тисяч грн. 19 коп); за договором позики від 5 березня 2013 року суми боргу - 40 000 грн. (сорок тисяч грв. 00 коп), процентів за користування грошима - 13 082,74 грн. ( тринадцять тисяч вісімдесят дві грв.74 коп.), 3% річних - 2853,69 грн.( дві тисячі вісімсот пятдесят три грв. 69 коп) - залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1390,35 грн. (тисяча триста девяносто грн. 35 коп.)

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.Ігнатоля

Судді: Л.М.Кочегарова

ОСОБА_4