Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, треті особи: ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», публічне акціонерне товариство «Правекс Банк», про звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби (далі - Другий Приморський ВДВС Одеського МУЮ), Першого Київського відділу державної виконавчої служби (далі - Перший Київський ВДВС Одеського МУЮ), Відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області (далі - ВДВС Комінтернівського РУЮ Одеської області), треті особи: ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль»), публічне акціонерне товариство «Правекс Банк» (далі - ПАТ «Правекс Банк»), у якому просило суд скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно 19 березня 2013 року згідно постанови ВДВС Комінтернівського РУЮ Одеської області; скасувати арешт, накладений 19 жовтня 2011 року Другим Приморським ВДВС Одеського МУЮ на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, скасувати арешт, накладений 23 жовтня 2012 року Першим Київським ВДВС Одеського МУЮ на все нерухоме майно, а також скасувати арешт, накладений 12 квітня 2013 року на все нерухоме майно згідно постанови ВДВС Комінтернівського РУЮ Одеської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 15 березня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна»), правонаступником якого є закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, у забезпечення виконання зобов'язань за яким 15 березня 2006 року укладено договір іпотеки, відповідно умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку АКБ «Райффайзенбанк Україна» нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2010 року та договору відступлення прав від 26 листопада 2010 року за кредитним договором від 15 березня 2006 року ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк, відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором.

ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із заявою про добровільну реалізацію іпотечного майна, однак, у зв'язку з накладеними арештами не можливо реалізувати вищезазначене нерухоме майно, у зв'язку з чим позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року позов задоволено.

Скасовано арешт, накладений постановою Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ від 19 жовтня 2011 року на квартиру АДРЕСА_1, належну ОСОБА_3, реєстраційний номер обтяження 11742106.

Скасовано арешт на все нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_3, накладений постановою Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ від 23 жовтня 2012 року, реєстраційний номер обтяження 13164721.

Скасовано арешт на все нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_3, накладений постановою ВДВС Комінтернівського РУЮ Одеської області ВП №37050710 від 19 березня 2013 року, номер запису про обтяження 580795.

Скасовано арешт на все нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_3, накладений постановою ВДВС Комінтернівського РУЮ Одеської області ВП №37467484 від 12 квітня 2013 року, номер запису про обтяження 1040625.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження, оскільки є заставодержателем, а накладення арешту на заставлене майно порушує його права, тому вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано належних доказів наявності у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 15 березня 2006 року.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення, як суду першої інстанції, так і апеляційного суду не відповідають.

Судами встановлено, що згідно з кредитним договором 15 березня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк» (у подальшому ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, у забезпечення виконання зобов'язань за яким 15 березня 2006 року укладено договір іпотеки, відповідно умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку АКБ «Райффайзенбанк Україна» нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

У забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором 15 березня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2010 року та договором відступлення прав від 26 листопада 2010 року за кредитним договором від 15 березня 2006 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором.

ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із заявою про добровільну реалізацію іпотечного майна у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 6 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 7 ст. 7 вказаного Закону).

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час відступлення позивачу права вимоги за кредитним договором, передбачалось, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Згідно з Інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1, на підставі договору іпотеки від 15 березня 2006 року (а. с. 13).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази переходу до позивача прав вимоги за договором іпотеки, що позбавляє суд можливості перевірити, чи є він іпотекодержателем спірного предмета іпотеки.

Всупереч вимогам статей 212 - 214 ЦПК України суд першої інстанції не визначився із характером спірних правовідносин, що склалися між сторонами, з урахуванням вимог матеріального права, не з'ясував питання щодо передачі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за договором іпотеки, виникнення у останнього прав іпотекодержателя та, відповідно, й пріоритетного права на задоволення вимог за рахунок вказаного предмета іпотеки з урахуванням ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, суд апеляційної інстанції, посилаючись на відсутність доказів щодо наявності у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 15 березня 2006 року, не перевірив, чи є вказаний договір та кредитний договір від 14 березня 2006 року, одним і тим самим договором, у забезпечення виконання якого укладено договір іпотеки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 10 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська