Справа № 505/1948/15-ц
Провадження № 2/505/960/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.06.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

повна назва суду

в складі: головуючого -судді Драгомерецької К. П судді_____________________________________________________

судді ______________________________________

при секретаріМарченко Н.Б.

та адвоката (ів)

представника громадськості

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

Про визнання договірного зобов'язання виконаним

ВСТАНОВИВ:

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання договірного зобов'язання виконаним.

З оголошення йому стало відомо, що продається гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зустрівшись з відповідачем ОСОБА_2 вони домовилися про продаж вищевказаного гаражу. 12.08.2014 року позивач уклав з відповідачем договір та передав відповідачу 12000 гривень за продаж гаражу, про що відповідач написала розписку та пообіцяла офортими необхідні документи для нотаріального посвідчення договору. Проте своїх зобов'язань не виконує, що позбавляє позивача належним чином оформити своє право власності на згадану нерухомість.

З огляду на вищенаведене позивач просить суд визнати за відповідачем ОСОБА_2 право приватної власності на вказаний гараж, визнати договір купівлі-продажу гаражу за вказаною адресою, який мав місце 12.08.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею, 16,8 кв.м., площею забудови 20,2 кв.м.

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задоволити з мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідач, в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву в якій просить справу розглянути в її відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За таких умов, договір купівлі-продажу гаражу потребує обов'язкового нотаріального посвідчення та з 01.01.2013 року не потребує обов'язкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, внаслідок недотримання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна вимог лише щодо його нотаріального посвідчення, такий договір може вважатися укладеним в силу норм ч. 3 ст. 640 ЦК України.

В свою чергу правила ч. 2 ст. 220 ЦК України вказують, що передбачена можливість визнання договору дійсним у разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, не поширюються на правочини, які згідно закону для їх дійсності потребують обов'язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації, так як момент його укладення пов'язується законодавцем саме з державною реєстрацією.

Відповідно до п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Згідно технічного паспорту від 05.09.2014 року власницею гаражу за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею, 16,8 кв.м., площею забудови 20,2 кв.м. є ОСОБА_2, правовстановлюючі документи відсутні. Згідно довідки наданої Котовською КЕЧ № 1/598 від 2006 року ОСОБА_2 віділено земельну ділянку для будівництво гаражу, земельна ділянка розташована на території війського містечка № 1.

Згідно витягу з рішення № 20 виконавчого комітету Котовської міської ради від 26.02.2015 року, індивідуальному гаражу ОСОБА_2 надано окрему поштову адресу: АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 вказаного Закону, реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Згідно пропозиції щодо укладення договору купівлі-продажу від 12.10.2014 року та вимоги від 09.09.2014 року, наявних в матеріалах справи, позивач ОСОБА_1 звертався до відповідача ОСОБА_2 з проханням з'явитися до нотаріальної контори для посвідчення договору купівлі-продажу гаражу за адресою АДРЕСА_1. Однак відповідач жодної вмотивованої відповіді позивачу не надала, до нотаріальної контори не з'явилася, проте надала суду заяву про визнання позову. Таким чином ОСОБА_2 визнає обставини справи

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про впізнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зазначене вказує на те, що позивач скористався своїм правом власності у відповідності з вимогами чинного законодавства.

З'ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ч.1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Розпискою від 12.08.2014 року ОСОБА_2, наявною в матеріалах справи, підтверджується факт сплати позивачем коштів за договором купівлі-продажу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 48 ЗУ "Про власність", ст.ст. 220, 317, 328, 334, 655 ЦК України, ст.ст. 3, 107, 118, 119, 130, 174, 212,213 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на нерухоме майно: гараж, площею забудови 20,2 кв.м., загальною площею 16,8 кв.м., який розташований у АДРЕСА_1.

Визнати дійсним договір гаражу, площею забудови 20,2 кв.м., загальною площею 16,8 кв.м., який розташований у АДРЕСА_1, укладений 12.08.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право приватної власності на гараж №, площею забудови 20,2 кв.м., загальною площею 16,8 кв.м., який розташований у АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Котовський міськрайсуд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.П. Драгомерецька