У х в а л а

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання за договором кредиту від 3 жовтня 2006 року щодо його повного і своєчасного погашення, унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на

16 листопада 2014 року складає 72 984, 38 доларів США.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» 72 587,38 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 52 від 3 жовтня 2006 року та

397,34 долари США пені, а всього 72 984, 38 доларів США.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, просить заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 липня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Судами встановлено, що 3 жовтня 2006 року між закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 52, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 141 000 доларів США строком до 1 жовтня 2021 року зі сплатою

12% річних.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_1 зобов'язань за вказаним договором, виникла заборгованість, розмір якої станом на 16 листопада

2014 року складає 72 984,38 доларів США, з яких 66 664, 91 доларів США - заборгованість за кредитом, 5 922, 12 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом та 397,34 доларів США пені.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 192 ЦК Українизаконним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом з тим, оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Однак суди, не звернувши уваги на те, що п. 5 укладеного між сторонами кредитного договору від 3 жовтня 2006 року передбачено, що позичальник сплачує пеню, штраф у гривні, стягнули пеню у доларах США.

Вищевикладене залишилося поза увагою як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанцій, які на порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України не надали належної оцінки як доказу, наданому позивачем на обґрунтування свого позову, розрахунку заборгованості, у якому пеня нарахована в доларах США, та на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не попередили про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема не запропонували позивачу надати інший розрахунок кредитної заборгованості із розрахунком пені в гривні.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, оскільки судами при їх ухваленні допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи й є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо стягнення пені. В іншій частині ухвалені у справах судові рішення слід залишити без змін.

Доводи ОСОБА_1 про те, що банком, як і судами, проігноровано положення укладеного між ним та банком договору іпотеки, відповідно до яких банк може задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, на увагу не заслуговують, оскільки банк скористався своїм правом відповідно до ст. 11 ЦПК України та звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, а не з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 липня 2015 року скасувати в частині вирішення питання щодо стягнення пені.

Справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 в указаній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 4 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 7 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік