АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Крижанівської Г.В.
при секретаріБасюк Ю.В.

за участю:позивача ОСОБА_5,

представника позивача ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7,

представника відповідача ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року

У справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_7, треті особи реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно» про визнання права власності в порядку спадкування та визнання договору дарування недійсним,

та за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, треті особи реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно» про визнання заповіту недійсним,

та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно» про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року позов задоволено частково, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. /а.с. 170-174/

№ справи 756/10632/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4370 /2015
Головуючий у суді першої інстанції:Кричина А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не враховано, що заповіт ОСОБА_11 від 07.03.2012 року складено за допомогою технічних засобів нотаріусом в приміщенні нотаріальної контори задовго до його підписання не зі слів заповідача, а на прохання заінтересованої особи ОСОБА_5, всупереч ч. 2 ст. 1248 ЦК України. Крім того, нотаріусом при посвідченні заповіту не зазначена також і детальна причина складання заповіту за місцем проживання заповідача. Крім того зазначив, що на виконання експертизи, судом першої інстанції не було направлено другий оригінал заповіту ОСОБА_11, виконаний на спеціальному нотаріальному бланку, хоча експертиза судом першої інстанції була призначена з приводу двох оригіналів заповіту, не було також і викликано експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Також зазначив, що оскільки його не позбавлено права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, не встигнувши вчинити дії щодо виконання судового рішення про визнання договору дарування спірної квартири недійсним, спадкоємці втратили право на спадкування спірної квартири, оскільки вона до спадкової маси не ввійшла. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 та задоволення його позовних вимог про визнання заповіту недійсним.

ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, не погоджуючись з вказаним рішенням. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що на момент укладання договору дарування спірної квартири АДРЕСА_1, власником квартири був ОСОБА_9, що було перевірено нотаріусом при посвідченні договору, державна реєстрація права власності не скасована, а отже договір вчинено законно. Вважає також, що ОСОБА_11 з власної вини не використала своє право щодо повернення спірної квартири за рішенням суду, а тому квартира законно не увійшла до спадкової маси після її смерті, у зв'язку з чим нотаріусом 23.07.2013 року винесено постанову про відмову ОСОБА_5 у видачі свідоцтва на право власності на квартиру. Щодо заповіту померлої ОСОБА_11, зазначив аналогічні апеляційній скарзі ОСОБА_9, підстави скасування рішення суду першої інстанції. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 та задоволення його позовних вимог про визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, та їх представників, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 07.03.2012 року ОСОБА_11 підписала заповіт, складений та посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Потаповим М.Ю., згідно умов якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона матиме право за законом заповіла ОСОБА_5 /т. 2 а.с. 113/

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /т. 1 а.с. 8/.

Крім того, 14.07.2009 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.01.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_11 та ОСОБА_9 визнано недійним зазначений договір дарування квартири /т. 1 а.с. 195-197/. Вказане рішення суду першої інстанції рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2012 року залишено без змін ./т. 1 а.с. 131-134/.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_5 та визнаючи недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, від 31.10.2013 р., укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, суд першої інстанції обґрунтовано керувався вимогами ст. 203 ЦК України, якою визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину та ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України щодо підстав недійсності правочину. Встановивши, що згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ОСОБА_9 на момент укладення договору дарування від 31.10.2013 року не мав права на розпорядження спірною квартирою, оскільки вона йому на праві приватної власності не належала, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що договір дарування був спрямований на незаконне заволодіння спірною квартирою, визнавши його недійсним.

Крім того, визнаючи за ОСОБА_5 право власності на спірну квартиру, суд першої інстанції також обґрунтовано керувався ст. 1218 ЦК України про те, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановивши, що на час відкриття спадщини померла була власницею спірної квартири, відповідно до судових рішень, відповідно до заповіту від 07.03.2012 року ОСОБА_11 заповіла все своє майно ОСОБА_5, а остання звернулась 19.07.2012 року з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлені законом строки /т. 1 а.с. 88, зворот), спірна квартира входить до складу спадкового майна, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання спірного заповіту недійсним, суд першої інстанції також обґрунтовано керувався вимогами ст. 1247 ЦК України про те, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України. Встановивши, що оригінал заповіту від 07.03.2012 року виконаного на нотаріальному бланку ВРП № 887414, що досліджений у судовому засіданні, за висновком експертів за результатами проведення судового-почеркознавчої експертизи КНДІСЕ № 1360/1361/14-32 від 30.05.2014 року, згідно якого в оригіналі примірника заповіту від 07.03.2012 року виконаного не на нотаріальному бланку, підпис від імені ОСОБА_11 виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів, виконаний ОСОБА_11 / т. 1 а.с. 217-222/ та, що обидва оригінали заповіту підписані саме померлою ОСОБА_11, оскільки як рукописний текст так і підпис на обох екземплярах є ідентичними, обидва екземпляри, були підписані одночасно, та у зв'язку з похилим віком і станом здоров'я заповідача посвідчені удома за адресою: АДРЕСА_1, про що в них і зазначено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що заповіт ОСОБА_11 від 07.03.2012 року складено всупереч вимогам ч. 2 ст. 1248 ЦК України, а на виконання експертизи, судом першої інстанції не було направлено другий оригінал заповіту, колегія суддів не бере до уваги, оскільки на заповіті міститься підпис померлої ОСОБА_11, що підтверджено проведеною експертизою / т. 1 а.с. 215-222/, експертом досліджувався один з оригіналів , у зв'язку з чим дослідження другого екземпляру заповіту не може вплинути на висновки суду щодо його дійсності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що його не позбавлено права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, не встигнувши вчинити дії щодо виконання судового рішення про визнання договору дарування спірної квартири недійсним, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, тобто, укладаючи заповіт, ОСОБА_11 була виражена її дійсна воля щодо належного їй майна, оскільки рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.12.2012 р. договір дарування квартири від 14.07.2009 р., укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 визнано недійсним.

З аналогічних підстав колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо того, що на момент укладання договору дарування спірної квартири АДРЕСА_1, власником квартири був ОСОБА_9, державна реєстрація права власності не скасована, а отже договір вчинено законно.

Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: